NORRLÄNDSKA SKOGSVÄRDSKOMMITTKNS BETÄNKANDE. 393 



vältarna, således på assistenter och kronojägare. Det är visserligen sant, att 

 kommittén vill aflyfta en del af revirförvaltarnes liestyr, nämligen dem, som 

 t. n. gälla de ])rivata skogarna. Emellertid blir väl fortfarande arbetet pä 

 själfva de allmänna skogarna mycket betydligt. I de fem norra distrikten 

 \ar medelafverkningen per revir 190g något öfver 43,000 kubikmeter ensamt 

 ])å statsskogarna. Vid det stora skogsmannamöte, som hölls i Diisseldorf 

 1908, dryftades bl. a. frågan om revirens storlek. Denna är ju mycket väx- 

 lande i olika stater i Tyskland och vid mötet framkommo rätt olika meningar, 

 men i allmänhet stannade man vid en storlek af 2 ä 4,000 hektar. Sd 

 mycket enades man emellertid om, att mer än högst 20,000 kubikmeter hin- 

 ner icke en revirför\-altare att utstämpla, om ett omsorgsfullt arbete skall 

 presteras. I de norra distrikten har det emellertid mycket ofta varit mer än 

 tre gånger sä mycket pr revir, och denna afverkning är ju där fördelad pä en 

 ojämförligt mycket större areal; de svenska revirens storlek gä som bekant 

 upp till nio gånger de preussiska revirens. Dessutom är terrängen i Sverige 

 af betydligt mera svårframkomlig beskaffenhet. Det kan alltså ej komma 

 i fråga att revirförvaltaren under sådana förhållanden, äfven om arbetet med 

 de privata skogarna och kassabestyren öfverflyttas pä särskilda tjänstemän, — 

 hvilket ju är fallet i Tyskland — skall kunna hinna att sköta ens de mest 

 centrala och viktiga uppgifterna af sin förvaltningstjänst, nämligen virkesut- 

 syningen. Det är klart, att förvaltaren måste dela dessa m. fl. sina upp- 

 gifter med underordnade personer, nämligen assistenterna. Skulle dessas an- 

 tal ökas och på samma gång deras själfbestämmanderätt minskas, är detta ett 

 klart steg icke mot revirförvaltaresystem, utan mot ett förtäckt revirförstersy- 

 stem, där lika fullt som någonsin i ett forstmeistersystem beslutanderätten 

 öfver förvaltningsätgärderna och deras faktiska handhafvande mestadels komme 

 l)å skilda personer. 



Beträffande dessa assistenters ställning har kommittén föreslagit, att de 

 skulle tillsättas under något mera fasta förhållanden. De skulle visserligen 

 fortfarande tillsättas af domänstyrelsen, men dock till en del blifva ordinarie 

 och som jag tar för gifvet, få rätt till alla fördelarna med en sådan ställ- 

 ning. Samtliga löneförmånerna skulle kunna uppgå till 3,200 ä 3,500, och pen- 

 sionen skulle väl utgå lika med den egentliga lönen, alltså med 1,800 ä 2,000 kr. 

 Rörande assistenternas ställning för öfrigt anser sig kommittén böra betona, 

 att den omständigheten, att vissa af dessa befattningar sättas ä ordinarie stat, 

 i ingen män bör medföra någon förändring uti innehafvarnas ställning till 

 revirförvaltarna. De böra tvärtom snarare mer än hvad med nu gängse 

 arbetsfördelning är fallet subordinera under dessa och vara skyldiga att ställa 

 sig deras i tjänsten gifna order till efterrättelse. Jag tror att fördelarna med 

 denna anordning mångdubbelt skulle uppvägas af de olägenheter, som skulle 

 följa med ett dylikt system. Om det redan nu yppat sig stora svårigheter 

 att pä initiativ af revirförvaltningen höja skogsskötselns intensitet, skulle detta 

 likafullt blifva fallet, om den utvecklingslinje följdes, som kommittén här 

 töreslagit. 



Med argumentering ad hominem måste man vidare fråga sig: hur skall 

 tramtiden gestalta sig för de nuvarande 160 extra jägmästarna i statsjänst och 

 hur för dem, som komma än senare? Det kan icke bli någonting annat än 

 stagnation och till slut arbetslöshet. Redan af den årskurs, som år 1909 

 törordnades till e. jägmästare, gingo 10 stycken under första året arbetslösa 



