394 



DISKUSSION. 



under tillsammans 832 dagar, d. v. s. i medeltal nära tre månader pr man. 

 Likväl skola enligt nu föreliggande skogshögskoleförslag årligen 25 elever, 

 d. v. s. ett större antal än nu, utgå från högre kursen. Man förstår verkligen 

 icke, hvart alla dessa skola ta vägen, om ingen ökning af den ordinarie per- 

 sonalen vidare anses behöflig. Enligt nuvarande organisation blifva icke mer 

 än 5 ä 6 platser lediga om året ; det måste alltså stunda en mycket stor an- 

 hopning af underordnad extra personal. 



Hela anledningen, hvarför kommittén föreslår anordningen med ordinarie 

 assistenter, tycks vara den, att ett litet fåtal efterblifna och mindre dugliga 

 individer därigenom skulle få reträttplatser med pension. Det tycks, som om 

 man skulle kunnat finna andra utvägar att undvika denna relativt obetyd- 

 liga olägenhet. Det bör påpekas, att redan nu urvalet af elever vid skogs- 

 institutet är utomordentligt stort. Det har varit fyra ä fem gånger och är 

 f. n. ungefär tre gånger flera inträdessökande än antagna. Det är vidare att 

 lägga märke till, att staten ju kan uppställa hur stränga villkor som helst, 

 när den förordnar extra jägmästare i statstjänst. I Danmark har t. ex. nyligen 

 föreslagits, att man skulle till en början kunna antaga dem pä tre år. I 

 Preussen, som dock har ett sä intensivt skogsbruk, har man icke dragit i 

 betänkande att låta de extra jägmästarne gä i tur och ordning till första- 

 grads-tjänst. Vidare föreslogs ju i gamla kommittébetänkandet rörande skogs- 

 vårdsundervisningen, att en särskild statsexamen skulle afläggas. Genom dy- 

 lika anordningar borde man, tycker jag, kunna sofra personalen så starkt, att 

 man icke behöfde förrycka hela systemet endast med tanke pä att betrygga 

 reträttplatser ät kanske en tre, fyra stycken personer. Säkert är, att man på 

 samma gång med det föreslagna systemet förstör och förslöar åtminstone 10 

 ä 20 gånger så många. 



Kommittén har själf på sid. 167 citerat ett yttrande, som jag i detta 

 samband skulle vilja fästa uppmärksamheten på: »Oberförstersystemet är an- 

 svarighetens system, h vilket skapar dugligt folk och gifver stor arbetseffekt. 

 Det är systemet för den lokala erfarenheten, som i svåra fall vet att råda 

 och handla själf. Det är arbetsglädjens system, som gläder sig öfver egna 

 tankars och eget arbetes resultat.» Jag tror, att det vore skäl att litet mera 

 tillämpa dessa synpunkter i realiteten. Kanslirådet Tigerschiöld har nyss i 

 sitt anförande sagt, att man i viss grad borde vädja till den personliga am- 

 bitionskänslan vid skötseln af reviren. Också jag tror, att man bör taga mera 

 i betraktande, i hvilken psykologisk miljö man försätter ej blott den äldre, 

 utan också den yngre förvaltningspersonalen. 



Öfverjägmästare Uno Vallmo: Enär tiden är så långt framskriden, skall 

 jag blott taga herrarnas uppmärksamhet i anspråk några ögonblick. Jag gör 

 det af det skälet, att kommittémajoriteten eljest kanske kunde tro, att alla 

 skogstjänstemän gillade dess uppfattning i hvad det gäller omändringen af 

 administrationen. För min del säger jag genast, att jag ställer mig alldeles 

 emot ett sådant förslag, och kommer så mycket jag i min ringa män förmår 

 att afstyrka dess antagande. Det är den föreslagna uppdelningen i distrikt 

 som jag tänker på; men det andra vill jag nu icke ge mig in pä. Angående 

 de föreslagna distriktsstyrelserna står, att de skola ha till uppgift: i) att mot- 

 taga en del af domänstyrelsens arbetsbörda, 2) att öfvertaga öfverjägmästarnas 

 inspekterande verksamhet, och 3) utöfva en opersonlig ledning af skogshus- 



