» 



NORRI.ANIJSKA SKOGSVÄRDSKOMMITTÉNS BKTÄNKANDE. 397 



föredrages af sekreteraren. Därigenom att distriktschefen endast behöfver 

 föredraga de viktigaste ärendena, fär han sin mesta tid till disposition för 

 resor på distriktets skogar. Men äfven under sina resor kan han genom post, 

 telefon och telegraf hälla sig underkunnig om arbetet å sin byrå, och genom 

 kort affattade besked kan han gifva sekreteraren förhällningsorder, hur de 

 löpande ärendena skola behandlas, som denna tilläfventyrs kan känna sig vill- 

 rådig om. »I alla viktigare ärenden rådgöra öfverjägmästaren och jägmästaren 

 personligen, och genom den förre klarställes sedan frågan i domänstyrelsen, 

 och sist men icke minst viktigt: med den från skogarna kommande öfver- 

 jägmästaren tillföres domänstyrelsen undan för undan budskap om skogarnas 

 behof, budskap om skogens lif och utveckling.» 



Nu har kommittén omnämnt detta förslag på sid. 170 i följande orda- 

 lag: »En utväg, som föreslagits, har varit mellaninstansens fullständiga in- 

 dragning till centralstyrelsen. Öfverjägmästarna skulle enligt detta förslag 

 göras ^ till chefer för hvar sin liyrå i domänstyrelsen och pä samma gäng 

 bibehållas vid sin inspekterande verksamhet. Härigenom skulle, menar man, 

 ernås en intim kontakt mellan centralstyrelsen och arbetet i skogen. Inom 

 domänstyrelsen skulle de nya cheferna utreda och bereda alla ärenden, som 

 berörde skogarna inom deras inspektionsdistrikt, hvilka de genom täta inspek- 

 tionsresor skulle sträfva att lära känna.» — Här kommer nu kritiken af för- 

 slaget. — »En sådan organisation lider emellertid af alla de brister, hvilka 

 vidlåda den nuvarande öfverjägmästareinstitutionen, hvarjämte den, i stället 

 för att lätta centralstyrelsens arbetsbörda, skulle öka den genom att till dem 

 öfverflytta afgörande af alla de ärenden, uti hvilka öfverjägmästaren redan 

 nu beslutar.» — Detta är ju alls ingen bevisföring. — »Då antalet byrå- 

 chefer väl skulle blifva minst lika stort, som det nuvarande antalet öfverjäg- 

 mästare, eller 10 stycken, skulle föredragningarna sä helt taga den högsta 

 chefens tid i anspråk, att han i långt mindre grad än nu är fallet, kunna 

 medhinna de stora frågorna, uti hvilka uppslag från honom kunde vara att 

 förvänta.» Detta är naturligtvis också ett alldeles galet resonemang, ty högste 

 chefen behöfver visst icke syssla med alla frågor, utan kan öfverlämna mindre 

 viktiga ^sådana ät vederbörande byrå. »Långt ifrån, att det framställda för- 

 slaget sålunda innebär någon lösning af den föreliggande frågan, skulle dess 

 antagande än ytterligare förvärra den nuvarande situationen.» 



Sä yttrar sig kommittén. Tvä reservanter ha emellertid också upptagit 

 denna fråga. De anföra följande skäl till, att den föreslagna anordningen 

 icke bör genomföras. »Pä grund af vårt lands stora utsträckning och de 

 outvecklade kommunikationsförhållandena torde emellertid en sådan anord- 

 ning, åtminstone hvad beträffar den del af riket, som kommitténs uppdrag 

 omfattar, icke för närvarande vara genomförbar.» Jag häller med om, att 

 det i första taget kanske kunde synas lämpligt att för Västerbottens och 

 Norrbottens del ett särskildt ämbetsverk upprättades pä platsen. Men när vi 

 komma till södra Norrland och södra Sverige öfver hufvud taget, inträda helt 

 uppenbart sädana förhållanden, som alldeles påtagligt visa det obehöfliga in- 

 rättandet i orterna af särskilda ämbetsverk, ty där ha vi ju tillgäng till järn- 

 vägar och telefon. Visserligen ha vi icke haft det sä länge, att tiden mog- 

 nat för att draga all den nytta häraf, vi skulle kunna, men vi få likväl komma 

 ihåg, att om vi undantaga allra öfversta Norrland, kan man sätta sig på tåget 

 i Stockholm ena kvällen och alltid vara på ort och ställe senast dagen därpå. 



Skogsv,'irJs/c,renh,gtns li,lskri/l, Allimimia delen, igi2. 2$ 



