432 TELL GRENANDER. 



terna, medan skogsägarna i kustlandet fortfarande få utgöra sådana, kom- 

 mer detta att i denna landsända väcka allmän misstämning, och detta 

 icke utan skäl. 



§ 7- 



Med denna skulle förekommas rofhuggning af undermålig skog, på 

 vanlig frisk skogsmark. Om sådan afverkning äger rum, utan att veder- 

 börande myndighet får kännedom' om densamma, skulle skogssköflaren 

 få vidtaga åtgärder för återväxtens tryggande. 



Hvarför endast rofhuggning och icke annan form af sköfling för 

 afyttring af sleepers, slanor, stolpar och byggnadstimmer inom länet 

 bör förhindras, motiverar kommittén icke. Särskildt saknar man en ut- 

 redning, om icke detta behof inom länet skulle kunna fyllas genom ut- 

 syning af därstädes befintlig mogen skog. 



Trots § 7 kommer det således att upprepas, hvad hittintills i så 

 många fall förekommit: Afverkningsrättsinnehafvaren begär först utsyning 

 och utstämpling. Sedan denna förrättning blifvit verkställd af veder- 

 börande skogstjänsteman, afverkas de stämplade träden för export och 

 de ostämplade (efter kommittéförslagets trädande i kraft: med undantag 

 af nödiga fröträd) till afsalu inom länet. — Sådana förhållanden äro äg- 

 nade att ingifva befolkningen en föreställning, som i det föregående åter- 

 gifvits på tal om nu gällande lag. — 



I samma riktning kommer lagförslagets tvång till skogskultur å rof- 

 hyggen att verka. Man måste instämma med kommittén, att något borde 

 åtgöras på dessa. En annan sak är, om statsmakterna härför ha en 

 bepröfvad åtgärd att anbefalla. För bedömande af denna fråga erinras 

 om hvad som anföres å sid. 96 i de sakkunnigas eget betänkande: »Ut- 

 förda sådder hafva åtminstone i öfre Norrland hittintills visat mindre till- 

 fredsställande resultat.» Detta faktum har icke heller undgått landt- 

 männen i de trakter, där försökssådderna verkställts. För öfrigt torde 

 det vara den allmänna åsikten, att skogskulturfrågan icke är löst för 

 öfre Norrlands vidkommande. 



Att vid detta förhållande påbjuda sådd eller plantering i denna 

 landsdel kan icke ens beträffande rofhyggen vara befogadt. 



Blifver kommitténs förslag i denna sist berörda del uppiwjdt till lag, 

 kommer detta att alstra misstro och ovilja mot lagen i dess helhet. 



' Som skogsvårdsstyrelserna i motsats till motsvarande myndigheter söderut ej skola 

 hafva några tillsyningsmän till sitt förfogande, torde det kunna ifrågasättas, huru styrelserna 

 skola kunna hälla den önskvärda uppsikten. Att anmälningar från intresserade icke skola 

 förslå härtill bestyrker erfarenheten från andra håll. 



