SVAMPANGREPP PA CJRAN AF CHRVSOMYXA I.ElJl. 443 



en del iitaf sina barr, komina under innevarande, nästa och äfven därpå 

 följande år att minska i tillväxten. 



Under 1912 års vegetationsperiod kunna de smittade barren ej ha 

 funktionerat normalt och i tillräcklig utsträckning, om ens något, bidragit 

 att bilda de ämnen, af hvilka årsringen uppbygges. Är 19 13 ha åtmin- 

 stone alla svårare angripna barr affallit, hvaraf en minskning i tillväxten 

 dä själiklart blir följden. Årsringen under därpå följande år bildas 

 emellertid till en stor del utaf de assimilationsprodukter, hvilka beredts under 

 år 191 3 och under vintern som reservnäring legat upplagrade i trädet. 

 Alldenstund assimilationen under sistnämnda år på grund af barrfallet 

 varit nedsatt, torde reservnäring ej kunna ha bildats i lika stor om- 

 fattning som under normala förhållanden, hvarför en minskning i till- 

 växten äfven under år 19 14 kommer att äga rum. Svampangreppet kan 

 måhända sträcka sin inverkan ännu längre fram i tiden, men å andra 

 sidan är det väl antagligt, att träden genom ett rikligare bildande utaf 

 barr söka häfva dess skadliga inflytande. 



En tröst i olyckan är emellertid, att de växtliga och för skogs- 

 mannen mera värdefulla granträden äro i mindre grad angripna än de 

 öfverskärmade, undertryckta och svaga. Särskildt i granskog, uppväxt 

 å mager jordmån och i sänka lägen eller som underbestånd i tallskog, 

 har svampen härjat svårt. 



Orsaken till grankottens ovanligt rikliga förekomst detta är är en- 

 ligt min mening att söka i klimatiska förhållanden. Den förekommer 

 som förut nämnts normalt tämligen allmänt inom Jockmocks och Pärl- 

 älfvens revir med angränsande trakter. Gynnad utaf den tidigt in- 

 brytande, varma och torra sommaren har svampen kunnat utvecklas 

 ovanligt kraftigt och därigenom uppnätt sin nuvarande stora talrikhet. 



Det förtjänar i detta sammanhang påpekas, att en dylik ovanligt 

 riklig förekomst en gäng förut — jag vill minnas i början pä århundradet 

 — iakttagits i dessa trakter. Beskrifning häröfver finner man i den 

 förut omnämnda afhandlingen utaf ÄLB. NiLSSON. 



Suddok den 20 augusti 1912. 



