44^ CARI. VON SCHÖNBERG. 



lärans ståndpunkt, inkonsekvent. Har jag medelst afverkning frigjort skogs- 

 kapitalet, så skall jag — om jag vill vara konsekvent — ej åter nedlägga 

 detta eller delar däraf i skog, om jag ej är förvissad om att det inom längre 

 eller kortare tid återkommer med kumulerade räntor. 



Framkommer jag med en teori och efter den vill reglera min hushåll- 

 ning, bör jag också konsekvent efterfölja densamma och ej såsom herr An- 

 dersson tumma pä dess hufvudsakligaste förutsättningar (sänka räntefoten efter 

 behag eller utesluta t. ex. kulturkapitalet från de i hushållningen verksamma 

 kapitalen), annars blir den påstådda teorien ej en pä matematiska grunder hvi- 

 lande princip, utan ett efter subjektiv uppfattning tänjbart hugskott. Mate- 

 matiken låter ej tumma med sig. 



Att en hushållning, som nedsätter årshygget både kvantitativt och kva- 

 litativt, skulle bereda större arbetsförtjänst åt befolkningen än den s. k. skogs- 

 räntehushällningen, vill väl ingen pä allvar vidhålla, äfven om det villigt 

 medgifves, att kostnaderna per kb.-fot blifva större ju klenare sortimen- 

 ten äro. 



Ett ensidigt beslagtagande för sin egen räkning af all yrkesskicklighet 

 är det, när herr A. kallar markräntelärans skogshushållning för mera intensiv. 



Såsom betecknande för den tillit herr A. själf sätter till markränteläran 

 ber jag att få anföra att han, — dä han opponerar sig mot de konsekvenser 

 man drager ur densamma (sid. 346, rad. 6 — 11 upp) — själf kallar dem — 

 åtminstone delvis och i vissa fall — för »tankeexperiment». Vi praktiska 

 skogsmän trygga oss i allmänhet ogärna till sådana »tankeexperiment», hvilka 

 alltid, såsom namnet anger, lämna resultatet ovisst. 



Jag kan ej annat än i sammanhang med detta uttrycka min förvåning, att 

 ej de herrar, som så ifrigt förfäkta nödvändigheten af att skogen skall för- 

 ränta sig och de i skogen verksamma kapitalen med 5 % , ej samtidigt löpa 

 till storms mot hela vårt svenska landtbruk? Eller tror herr A. verkligen, att 

 det finnes ett nämnvärdt antal landtbruk, som den dag i dag är lämna 5 % 

 på inköpspriset? 



I sä fall skulle jag vilja rekommendera herr A. att närmare taga reda 

 på dessa förhållanden. Personligen tvekar jag ej att uttala den åsikten, att 

 det ej finnes 5 %■ af svenska landtbruk som lämna 5 % på inköpspriset och 

 andra i landtbruket bundna kapital, säsom lefvande och dödt inventar m. m. 



Hvarför uppammas då detta landtbruk med all gevalt, fast det inte en- 

 ligt herr A:s finansiella principer är »bärigt»? 



Månne kanske orsaken ligger däri, att de allmänna lagar, som sägas vara 

 gällande för en hushållning, dock i vissa undantagsfall tåla vid någon modi- 

 fikation? 



Än vidare: Herr A. vill lösgöra det skogskapital, som ej lämnar 5 % 

 ränta, för att placera det i industrien. Ar då herr A. fullt öfvertygad om, 

 att i industrien placerade kapital i regel lämna 5 X ' En hel del aktieägare 

 i industriella företag skulle allt vara glada, om denna tro vore en verklighet, 

 och det må ej förtänkas mig, att jag drar mig för att ur skogshushållningen 

 lösgöra större delar af dess virkesförräd, för att placera köpeskillingen i in- 

 dustriella företag, hvars räntabilitet ej alltid är fullt betryggad. Minska vi 

 skogskapitalet och i följd däraf årsafverkningen, sä förminska vi också möj- 

 ligheterna till existens åtminstone för trävaruindustrierna — och med dem 

 samarbetande — och minska vi afverkningen med 40, eller låt vara endast 



