452 



CARL-FILIP RODIN. 



fyllda gropar och plantor i oriktiga lägen — allt vanliga fel, då skogs- 

 odlingsarbetet ej skötes af samvetsgrann och kunnig ledning. 



Detta miniatyrljungfält gaf en ypperlig verklighetsbild och torde mer än 

 tryckta broschyrer om kulturmetoder och deras utförande ha bibringat besökaren 

 en rätt insikt om skogsplanteringars utförande. I sammanhang härmed kan 

 nämnas, att den vanligaste skogsodlingsmetoden inom länet numera är plan- 

 tering, medan förr sådd oftast ägde rum. Denna kulturmetod betingas af 

 marktäckets beskaffenhet, ljungen, som fordrar dyrbarare markberedning. Plan- 

 teringen är också gifvetvis mindre utsatt för åverkan och naturkalamiteter än 

 sådden, hvilken också omöjliggöres pä grund af rådande höga fröpriser. Den 

 grafiska framställningen å fig. 4 åskådliggör förhållandet mellan plant- och fröut- 

 delningen åren 1905 — 12. En mindre plantskola med årssådder af tall, gran, 

 björk, ek, bergtall, silfvergran och sib. gran finna vi å den södra sidan af 



Fig. 3. BISdningslucka i barrblandskog. 



Fot. G. Pfeiff, 



det åt skogsutställningen upplåtna området. Likaså i- och 2-äriga oom- 

 skolade och omskolade plantor af ofvannämnda trädslag, utvisande den för 

 de speciella trädslagen lämpligaste tiden för omskolning och det ändamåls- 

 enligaste afständet mellan resp. slag af plantor. Under skogsvårdsstyrel- 

 sens verksamhet (1905 — 12) ha tallplantor kommit till större användning 

 än gran på grund af tallens större lämplighet för den halländska skogs- 

 marken — den magra ljungheden. — I ganska stor utsträckning företages 

 äfven plantering af bergtall å flygsandsfälten. Med sina markförbättrande egen- 

 skaper och anspråkslösa behof af näringsämnen är detta trädslag synnerligen 

 lämpligt för bindande af den näringsfattiga, fina flygsanden. Sedan den första 



