EKONOMISKT. 450 



För målets bedömande synes det i första hand vara af betydelse att utreda, hvad som 

 förstås med trämassa. Af de redogörelser, som finnas tillgängliga angående beredning af 

 sådan massa, kan inhämtas, att med trämassa förstås ett fibröst ämne af vedceller. En re- 

 dogörelse för framställning af trämassa slutar vanligen därmed, att ämnet är färdigt i vat- 

 tenrikt tillstånd. I detta afseende får styrelsen åberopa Uppfinningarnas Bok, VIII bandet, 

 Stockholm 1900, sidan 121 och följande. Den sålunda erhållna trämassan kan antingen 

 direkt användas för tillverkning af papper eller papp, hvilket varit det ursprungliga i vårt 

 land, eller ock undergå vidare behandling såsom trämassa. Det förra sker vid pappersbruk, 

 som själfva tillverka sin såsom råvara använda trämassa, det senare vid Irämassefabriker, 

 som ha tillverkning af sådan massa till slutprodukt. Redogörelsen för den starkt vatten- 

 haltiga trämassans vidare bearbetning vid trämassefabrikerna för att erhålla slutprodukten, 

 t. ex. torr trämassa, ingår ej i Uppfinningarnas Bok, enär förfarandet härvid framgår af 

 framställningen om trämassans bearbetning för erhållande af papper eller papp, därvid trä- 

 massan likväl blandas med vissa andra ämnen, hufvudsakligen lim, hvilket ej sker, dä trä- 

 massa framställes såsom slutprodukt. Denna slutprodukt, som sålunda utgöres af vedceller 

 utan särskildt bindämne, har i regeln genom sammanpressning erhållit form af tjockt pap- 

 per eller papp. I torrt tillstånd, lorr trämassa, kan den ock få samma användning som 

 papp. Däraf kan nämligen tillverkas kartonger m. m. I följd häraf fordras fri införsel till 

 vissa länder af sådan trämassa, att den skall vara perforerad eller genom stift delvis sönder- 

 rifven, så att den icke kan ersätta papp, utan endast användas såsom råvara för tillverkning 

 af papper, papp m. m. 



Af hvad sålunda anförts torde framgå, att begreppet trämassa icke är bundet vid nå- 

 gon viss yttre form af det fibrösa ämne, som är framställdt af trä, lika litet som t. e.\. be- 

 greppet socker är bundet vid formen af en kon, fyrkantiga stycken o. s. v. Vid handel 

 med trämassa ha emellertid utbildats två termer, som äro allmänt kända och fördenskull 

 måste i lagstiftningen användas vid bestämmande af bland annat skogsvårdsafgifternas be- 

 lopp för trämassa. Dessa termer äro torr och vät trämassa. Den förra är fullt lufuorr och 

 kan sålunda lagras å torr lokal utan att i väsentlig grad afgifva eller upptaga fuktighet. 

 Den med termen vät trämassa betecknade massan beräknas innehålla så mycket vatten, att 

 den vid uttorkning till torr massa förlorar halfva sin tyngd. 



I kungl. förordningen den 4 juli igio angående skogsvårdsafgifter hafva de båda 

 kända termerna torr och våt trämassa upptagits såsom mätare för skogsvårdsafgiften å trä- 

 massa. Så vidt Domänstyrelsen har sig bekant funnos icke några andra härför lämpliga 

 termer. A den vida öfvervägande delen af i landet framställd trämassa kan ock direkt till- 

 lämpas de nyss angifna båda begreppen, och de motsvarande beloppen för skogsvärdsafgif- 

 terna finna sålunda direkt användning för beräkning af summan af sådana afgifter för en 

 viss mängd dylik trämassa. För trämassa med annan vattenhalt måste afgiften gifvetvis be- 

 räknas i förhållande till endera af de båda angifna mätarnas vattenhalt. Detta förfarande 

 synes ock vissa pappersfabriker hafva följt, som själfva tillverkat trämassa för fabrikation af 

 papper. De torde sålunda hafva fullt lojalt uppfattat bestämmelserna angående skogsvårds- 

 afgifter för trämassa. 



Andra åter, hvilka i likhet med den nu ifrågavarande klaganden icke erlagt skogsvårds- 

 afgifter för af dem tillrerkade och direkt till papper förbrukad trämassa, hafva antingen miss- 

 uppfattat gällande bestämmelser eller ock i dessa sökt kryphål för att undgå dylika afgifter. 

 Det borde dock vara klart, att bestämmelserna angående skogsvårdsafgifter skola pä samma 

 sätt påverka alla i riket varande pappfabriker och pappersbruk, som i sin fabrikation an- 

 vända trämassa, vare sig de själfva tillverka den af dem förbrukade trämassan eller köpa den 

 frän trämassefabriker. En tanke att fabrikationen endast i senare fallet skulle bära stadgade 

 skogsvårdsafgifter synes strida mot allmänt godt förstånd. En osäkerhet i berörda afseende 

 borde föranledt dem att taga del af hvad som förekommit vid behandlingen inför Kungl. 

 Maj:t och Riksdagen af frågan om de nu gällande skogsvårdsafgifterna för trämassa. Ur 

 Riksdagens skrifvclse n:r 113 den 25 maj 1910 till konungen i anledning af Kungl. Maj:ts 

 proposition med förslag till förordning angående skogsvårdsafgifter samt en i ämnet väckt 

 motion säges bland annat: »En rubbning i 'skogsvårdsinkomsterna till de olika skogsvårds- 

 styrelserna skulle emellertid blifva följden af ett bifall till propositionen. Endast i det fall, 

 att törhållandet mellan trämassefabrikation för inhemsk förbrukning och för export vore lika 

 inom alla län, kunde afgifternas sänkning medgå att förändra skogsvårdsinkomsterna. Men 

 såsom allmänt kändt vore, hade pappersfabrikationen en i stort sedt mera sydlig utbredning 

 inom landet än trämassetillverkningen, och den ifrågasatta ändringen af afgifterna skulle allt- 

 så vara till fördel för en del sydligare skogsvärdsstyrelser men diiremot till direkt skada för 

 skogsvärden i de nordligare delarna af riket. Sä skulle för Jämtlands, Västernorrlands och 



