SKOGSVÅKDSKÖRENINGENS 1 O-ÅRSDAG. 4^9 



Vid SkoL;s7'ånlsfötr/iiiigei!s in-års/iibikum. 



Vi voro en liten stridande skara, 



vi voro några hundra skogsmän bara, 



som sökte att värna vår bästa klenod, 



vär furuskog. — 



Hur skulle det gå uti högan nord, 



om skogen dogr 



Och nedom fjällens och sjöarnas rad, 



där skogarna hägna bygd och stad, 



hvem ville väl tänka sig myr och hed 



i stället för furornas flammande led? 



Nej, skog skall det vara, med susande mo 



kring ensliga gårdar, där svenskarna bo ! 



Det steg en vind, det vä.xte ett rop: 



visst äro vi bara en liten hop, 



men kom med allihop 



kom med alle män, 



sä vilja vi så och plantera igen 



hvad stormen har slagit och elden har tagit 



och okunnigheten förödt. 



Vi skola ställa oss hand i hand, 



och kärlek till skogen skall vara det band, 



som häller oss alla samman. 



Vi mylla ett frö, vi sätta ett skott, 



\i skola få se, att det växer brådt 



till allmän fägnad och gamman — 



vi skola fä skog uti ödemark 



och lummiga lundar i hage och park 



till gagn och till ära för riket. 



Nu år ha runnit, 



Dryaden funnit 



sitt bo i skogarna oförkränkt, 



och grönskan sluter som förr sitt galler 



mot larmet och bråket, när skymningen faller. 



Den kraft vi kände, 



den brand vi tände, 



har blifvit en makt och ett skinande bloss, 



hvars låga spridts öfver hela landet 



och värmer och lyser oss. 



När nu vi samlats till minnesfest, 



är dryaden en tacksam gäst. 



