496 ERNST ANDERSSON. 



afverkning. Han yttrar sig således om saken utan att hafva brytt sig om att 

 studera den, samtidigt som han försäkrar, att han genom studier nått därhän 

 att sanningen ligger naken för hans blickar. Hvad skall man säga om 

 sådana studier och sådan bevisföring? 



Om denna diskussion om räntabilitet i skogsbruket har haft eller kan 

 komma att hafva något inflytande i afseende pä skogssköflingens framfart, så 

 måste väl skulden härtill läggas på dem, som med sin erfarenhet som megafon 

 skrika ut, att skogen icke är räntabel längre än till 60 år, och icke på dem, 

 som påstå och bevisa, att räntabilitetsgränsen ligger långt högre. 



Då herr von Schönberg täflar med herr Wallmo i att misstyda ränta- 

 bilitetens konsekvenser, kan det icke falla mig in att till besvarande upptaga 

 hans detaljanmärkningar, som gå i samma misstydnings tecken, och hvilka 

 endast bevisa, att herr v. S. bakom sina påståenden har subjektiva svnpunkter, 

 som undandraga sig diskussion. 



Gärna för mig må därför herr v. S. deklamera, att hans »/;o» på en 

 viss idealskogshushållning,' »från hans sida sedd» är orubbad. 



FRÅN 1912 ÅRS RIKSDAG. 



Sammanfattning af fattade beslut i frågor, som mer 

 eller mindre beröra sl<ogsvården\ 



Inköp af skogbärande mark. 



I enlighet med Kungl. Maj:ts förslag anvisade Riksdagen för år 1913 ett 

 anslag af 800,000 kronor till inköp af skogbärande eller till skogsbörd tjän- 

 lig mark. 



Skogsvårdsafgif terna. 



Kungl. Maj:t framlade förslag till ny förordning om skogsvårdsafgifter, 

 enligt hvilket, med anknytning till lagen om skogsaccis och virkestaxering, 

 skogsvårdsafgifter skulle utgå af all afverkning och i förhållande till det af- 

 verkade virkets värde. Af skogsvårdsafgifterna skulle 90 °o fördelas till skogs- 

 vårdsstyrelsen inom vederbörande landstingsområde, medan \o% , motsvarande 

 ungefär afverkningen a kronans skogar, skulle fördelas på skogsvårdsstyrel- 

 serna efter behof. 



I fråga om skogsvårdsafgifternas fördelning väckta motioner af hrr Eke- 

 lund (Första kammaren n:r 61) och Fahlén m. fl. (Första kammaren n:r 106) 



^ På grund af bristande utrymme har denna redogörelse ej förr influtit i tidskriften. 

 För fullständighets skull intages den emellertid nu, så att tidskriften fortfarande må kunna 

 användas som uppslagsbok i dessa frågor. Red. 



