UPrSAI.A LÄNS LANDSTINGSOMRÅDE. 21 



Impedimentarealen ant^ifves i tabell V till 14,3 %; år 1910 uppgafs 

 15,7 X, en skillnad således, som för praktiska beräkningar har mindre 

 betydelse. Nå^ot öfver 40,000 hektar af skogsmarken kunna därför an- 

 ses utgöra impediment, hvaraf största delen består af kärr och mossar, 

 som genom dikningar kunna förvandlas till goda skogsmarker. 



Utom de egentliga kärr- och mossmarkerna finnas äfven inom den 

 skogbeväxta arealen stora försumpade områden. Skogsbeståndets till- 

 växt nedsättes betydligt genom försumpningen, och då i allmänhet en- 

 dast en föga kostsam dikning skulle försätta marken i ett utmärkt skick, 

 vore det önskvärdt, att arbetet härpå toge ett större omfång. Arealen 

 försumpad skogsmark beräknas till omkring 25,000 hektar. 



I öfrigt är skogsmarken inom länet af blandad beskaffenhet, i norra 

 delen ganska god, ehuru stenig, i mellersta delen mycket stenig och ofta 

 grytig samt i södra delen i allmänhet god, men besvärad af gräsväxt. 



Äterväxtförhållandena äro i norra delen ganska gynnsamma. Där- 

 emot äro de så mycket svårare i mellersta och södra delarna. Den 

 omnämnda starka gräsväxten å hyggen är mycket besvärlig, därjämte 

 äro småplantor mycket utsatta för uppfrysning. 



Något för återväxten mycket hinderligt är äfven den stora inbland- 

 ning af asp i skogsbestånden, som särskildt är utmärkande för länets 

 mellersta del. Om ej åtgärder i tid vidtagas för utrotning af aspen, då 

 ett trakthygge göres, har man i allmänhet att vänta en flerårig, kost- 

 sam kamp mot aspuppslagen, innan någon verklig återväxt kan upp- 

 komma. A sådana marker, där aspar hafva utsikt att utväxa till värde- 

 fulla träd, är det ju högst önskvärdt, att detta trädslag väl vårdas, då 

 det under sådana förhållanden kan lämna en både tidig och värdefull 

 afkastning, men erfarenheten har visat, att i de omnämnda trakterna 

 aspen i regel är att betrakta såsom ett rent skogsogräs. Ett ytterst 

 ringa fåtal aspar kunna här påräknas hafva någon framtid för sig som 

 värdeträd; innanröta och dålig stamform är det utmärkande draget hos 

 dem. Orsakerna härtill äro att söka, dels i markens beskaftenhet, då 

 aspen för att blifva ett vackert träd fordrar djup, myllrik jordmän, dels 

 äfven i skogsbetningen af åtskilliga djur, af hvilka särskildt älgen visat 

 sig till och med kunna återhålla de uppväxande aspuppslagen högst be- 

 tydligt. Genom betningen afbrytas såväl toppskott som sidoskott, hvar- 

 för då nya sådana utvecklas, trädet blir kvistigt och nästan busklik- 

 nande. De sårytor, som uppkomma genom betningen, utgöra äfven 

 angreppspunkter för rötsvampar. 



Rörande skogsväxten under året kan påpekas, att sommarens ovan- 

 liga torka ganska betydligt nedsatte tillväxten särskildt i yngre bestånd. 

 Ännu mera inverkade den menligt på skogskulturen, som på åtskilliga 



