JÖNKÖPINGS LÄNS LANDSTINGSOMRÅDE. 6 1 



lunda tillfyllest, att de åtgärder, som nu vidtagas i hufvudsak inskränka 

 sig till att fullgöra gällande återväxtlags i öfrigt rätt billiga föreskrifter. 

 Den allmänna sträfvan måste jämväl hafva till mål att återvinna det 

 som gått förloradt, hvilket endast kan ernås genom att i produktionens 

 tjänst återföra all mark, som därtill lämpar sig. Den största faran för 

 våra skogar har legat och ligger ännu däruti, att räntor i form af till- 

 växt hopas så länge, att det i skogen bundna kapitalet slutligen ej mera 

 kan förräntas af tillväxten och sålunda sträfvar att lösgöra sig. Detta 

 inträftar i högre grad ju äldre skogen blir. Medel finnas emellertid att 

 motarbeta och hindra detta, och dessa medel kan man sammanfatta i 

 ordet beståndsvård. Genom gallringar och ljushuggningar står det i 

 skogägarens makt att hålla beståndet räntabelt längre eller kortare tid. 

 Vid den ålder då sä ej mera kan ske inträffar beståndets normala mo- 

 genhetsålder, då, men ej förr, bör detta slutrealiseras. Det torde nu- 

 mera höra till sällsyntheterna att i enskildes ägo påträffa bestånd, som 

 äro så att säga öfvermogna, ändå mera sällan torde man finna normalt 

 mogna bestånd. Däremot är det ytterst vanligt, för att ej säga regel, 

 att skogsbestånden på grund af totala frånvaron af beståndsvård vid för 

 tidig ålder blifvit oräntabla och som en naturlig följd däraf skördas i 

 förtid. Egendomshandeln är i våra dagar högt uppdrifven, hvartill en 

 hittills allt för litet beaktad orsak just ligger i nyss nämnda missför- 

 hållanden. Där dessa äro undanröjda blir egendomen, där skogen är 

 spekulationsobjekt och sä är oftast fallet, ej så begärlig i spekulations- 

 syfte, hvarjämte ägaren här från skogens förräntningssynptmkt sedt aldrig 

 behöfver frånträda sin egendom, ty om afkastningen är högt uppdrifven, 

 och i följd däraf värdena närma sig ett maximum, lär det ej uppstå 

 stor vinst på att realisera skogstillgångarna, hvaraf sålunda denna osunda 

 rörelse så småningom af sig själf skulle försvinna. 



De medel, som närmast leda till den endast till skogsbörd dugliga 

 markens uppbringande i full produktionskraft kunna sammanfattas uti: 



snar skogsodling af gamla kalmarker, 



förhindrande af försumpningens fortskridande och nedbringande af 

 frostländigheten genom dikning, kraftig beståndsvärd i form af gall- 

 ringar, ljushuggningar och rensningar, 



slutafverkning, dä skogen är normalt mogen men hvarken förr eller 

 senare. 



Dessa nu nämnda åtgärder, med hvilka afses att uppbringa produk- 

 tionen, äro således att hänföra till såväl för den enskilde som för lan- 

 det i dess helhet produktiva åtgärder. De två förstnämnda äro vid till- 

 fället för verkställandet att betrakta som en kapitalplacering, hvaraf först 

 efter några årtionden afkastning är att förvänta. Det är därför oftast 



I 



