KRONOBERGS LÄNS LANDSTINGSOMRÄDK. 



Bilaga A. 



Försumpningarnas orsaker m. m. 



Uppkomsten af de försumpningar, som under namn af mossar och 

 myrar till betydliga arealer utbreda sig i våra trakter, sträcker sig mer 

 eller mindre långt tillbaka i tiden. 



En del af dessa ha uppkommit genom forna sjöars och sjövikars 

 småningom skeende igenväxning; och beviset att så tillgått utgör från- 

 varon af stubblager å deras botten, men däremot närvaron af gyttja med 

 inlagrade rester af vattenväxter. 



En del myrar hafva uppkommit i dalsänkor, genomflutna af vatten- 

 drag, hvilka på ett eller annat sätt blifvit uppdämda, hvarefter torfbil- 

 dande växter inflyttat och småningom utträngt eller dödat den ursprung- 

 liga skogsvegetationen. I sådana mossars botten å själfva moränen fin- 

 nes ett rikt stubblager, utgörande återstoden af den förstörda skogs- 

 växten. 



En annan del åter har sin uppkomst att tacka våldsamma skogs- 

 eldar, som härjat dälder med svag relief. De stora mängder vatten- 

 behållande kol och aska, som efter branden uppstått, i förening med 

 den brända skogens förmultnande massor af stammar och grenar, buskar 

 och örter, åstadkom vattenälskande växters invandring och tillväxt samt 

 områdets omdaning under tidernas lopp till mosse eller myr. I botten 

 på sådana torfbildningar finnes ett rikligt, på ytan koladt stubblager, 

 bevisande att elden föregått och i själfva verket varit försumpningens 

 egentliga orsak. 



Frånsedt dessa äldre försumpningar försiggår ännu i dag nybildning 

 af sådana på ett i hög grad oroväckande sätt. Vore statistisk utred- 

 ning häröfver möjlig, skulle af sådan otvifvelaktigt framgå, att många 

 tusen hektar af förut produktionskraftig mark årligen undergår gradvis 

 försumpning med skogsväxtlighetens tillbakasättning som första symptom 

 samt skogens död som slutmål. 



I många fall står den enskilde jordägaren maktlös gentemot en 

 naturföreteelse, hvars bekämpande skulle fordra samfäld ansträngning. 



I andra fall skulle den smygande fienden kunna af enskild man be- 

 kämpas, rådde ej allmän likgiltighet eller oförståelse af farans betydelse 

 beträffande klimatförsämring och minskad eller upphörd jordproduktion. 



