\ 



MALMÖHUS LÄNS LANDSTINGSOMRÅDE. 120 



IQ 10 svarandena ålades af styrelsen påyrkad återplantering, har efter 

 besvär af svarandena vederbörande hofrätt genom utslag den 24 mars 

 191 1 förklarat skäl icke föreligga för ändring i häradsrättens utslag. 

 Hofrättens utslag har icke öfverklagats. 



Ehuru styrelsen efter anmälan funnit sig föranlåten att uppdraga 

 åt sekreteraren att besiktiga vissa afverkningstrakter, har under året an- 

 ledning ej förelegat att i något fall påkalla sådan syn, som omförmäles 

 i § 2 af lagen angående vård af enskildas skogar. 



Beträffande de enskilda skogarnas inom länet vård och skötsel bör, 

 i likhet med hvad som föregående år omförmälts framhållas, att i stort 

 sedt någon skogsskötsel i egentlig mening endast utöfvas å fideikommis- 

 sens och de större godsens skogar. Intresset för skogsplantering hos 

 mindre hemmansägare synes dess bättre vara stadt i ökning, hvilket 

 kanske till stor del får tillskrifvas det manande exempel, som utöfvas 

 af en del framsynta jordbrukare, hvilka årligen utsätta ett visst anta! 

 från skogsvårdsstyrelsen erhållna plantor å hemmanet tillhöriga kalmar- 

 ker, hvilka i sitt ursprungliga skick ofta ligga utan afkastning och i 

 bästa fall lämna ett torftigt bete. 



Med hänsyn till nuvarande dyra arbetspriser är det i regel synner- 

 ligen betungande för en mindre hemmansägare att utföra skogsodlingen 

 enbart med tillhjälp af det lilla bidrag st\'relsen för närvarande ser sig 

 i stånd att lämna medelst fria plantor och kostnadsfri ledning af arbetet 

 utaf länsskogvaktare eller plantor, helst som endast i undantagsfall fruk- 

 ten af arbetet kommer den till del, som bekostat detsamma. Det är 

 därför ej att undra på, att ej flere jordägare än hvad som är fallet 

 begagna sig af styrelsens erbjudande att lämna plantor och frö. 



Med tanke på de vidsträckta områden, som särskildt i länets norra 

 delar ligga kala, klädda endast af ljung och enrisbuskar, kan man ej 

 annat än beklaga, att styrelsens resurser för afhjälpande af detta miss- 

 förhällande skola vara så små. Ett bidrag med halfva eller fjärdedelen 

 af planteringskostnaden skulle med säkerhet locka mången, som nu tve- 

 kar, att kläda sina fäladsmarker med skog. I och med lämnandet af 

 dylikt bidrag skulle styrelsen äfven kunna stipulera strängare villkor 

 rörande skogskulturernas fredande för betning, hvilket är ett hufvudvill- 

 kor för desammas fortväxt och bestånd. Visserligen måste markägaren 

 äfven för närvarande afgifva en förklaring att skydda planteringen för 

 bete, men tyvärr hafva fall förekommit, där denna förbindelse ej upp- 

 fyllts, och detta utan att styrelsen sett sig i stånd att ingripa. Plantor 

 komma gifvetvis ej att tilldelas ifrågavarande ägare, förrän garanti vin- 

 nes att missförhållandet afhjälpts. 



Skossvirdsfortninstns Tidskrift iqi2. IliUsa i. 9 



