328 F. J. WiiK. 



öfversigtskarta af medlersta Europa, 2:clra uppl. 1869. En blick på derma 

 visar oss genast den skarpa åtskilnaden i geologiskt hänseende mellan den 

 af primitiva formationer bildade centralkedjan och de båda hufvudsakligen af 

 sekundära och äldre tertiära kalkbildningar bestående sidozonerna: de nord- 

 liga och sydliga s. k. kalkalperna. Men äfven i en annan riktning kunna 

 vi tala om en tredelning af Alperna, i det de genom de tvenne stora för- 

 kastningarna af den sydliga zonen vid Lago Maggiore och Etsch samt de 

 tvenne hufvudpassen vid S:t Gotthard och Brenner sönderfalla i trenne huf- 

 vuddelar: en vestlig del (innefattande de Cottiska, Walliser och Berner Al- 

 perna), den medlersta delen (de Lepontiska och Rhätiska) samt en ostlig del 

 (de Karniska och Noriska Alperna). 



En närmare insigt i Alpernas geologiska förhållanden vinner man vid 

 granskning af de mera detaljerade kartorna af B. Studer och Escher v. der 

 Linth (Carte géol. de la Suisse, 2 ed. 1867) samt af F. v. Hauer (Geol. 

 Uebersichtskarte der Österreichischen Monarchie, Blatt V, 1867). Dessa 

 kartor behandla till en del samma sträcka af de medlersta Alperna och vid 

 jemförelse finner man, att ehuru de öfverensstämma i hufvudsaken, skilja de 

 sig likväl delvis i afseende på detaljerna. Detta gäller isynnerhet för cen- 

 tralkedjan. Också anmärker v. Hauer, att den åtskilnad, som här blifvit 

 gjord mellan gneis, glimmerskiffer, lerskiffer etc, hufvudsakligen har afse- 

 ende blott på den petrografiska beskaffenheten samt synes betvifla huruvida 

 de invecklade förhållanden, som dessa bildningar i rent geologiskt hänseende 

 förete, någonsin skola låta fullständigt lösa sig. Det synes mig dock, att 

 man genom ett komparativt studium åtminstone borde kunna närma sig denna 

 lösning. Det är på sådant sätt man lyckats utreda de sedimentära bildnin- 

 garnas geologi. För de metamorfiska (primitiva) formationerna saknar man 

 visserligen de hjelpmedel, som poläontologin erbjuder. Men dessa sednare 

 formationer förete i stället en vida större bestämdhet och öfverensstämmelse 

 på olika lokaler såväl i petrografiskt som stratigrafiskt hänseende, än fallet 

 är med de förra. 



De iakttagelser jag varit i tillfälle att göra beträffande Alpernas cen- 

 trala del sträcka sig ifrån Innsbruck utmed Brennervägen till Botzen samt 

 Predazzo i Syd-Tyrolen; vidare från Baveno vid Lago Maggiore öfver Sim- 

 plon och Furca passen till Fluelen vid Vierwaldstättersjön, samt slutligen 

 från Feldkirch långsmed gränsen mellan den centrala och den nordliga zonen 

 tillbaka till Innsbruck. 



