Iakttagelser under en geologisk resa i Tyrolen och Schiceiz. 329 



Den långsmed Brennervägen flytande Sill-floden utgör enligt den nämnda 

 af Hauer upprättade öfversigtskartan under sitt nordliga lopp gränsen mellan 

 tvenne i petrografiskt Länseende skilda regioner, af hvilka den vestra be- 

 tecknas såsom glimmerskiffer, den östra såsom lerskitfer. Att de dock icke 

 uteslutande utgöras af dessa bergarter var jag under min vandring långsmed 

 denna gräns i tillfälle att öfvertyga mig om. Den förra företedde på flere ställen 

 en större eller mindre halt af hvit fältspat, hvarigenom den erhåller ett mer eller 

 mindre gneisartadt utseende; vid i\Iatrey visar den t. ex. delvis ett utseende snar- 

 likt den flasriga gneisen (den s. k. normalgneisen) vid Freiberg. Också finner 

 man på kartan längre vesterut en större region betecknad såsom gneis. Den 

 östra skiflferbergarten uppträdde åter nästan öfverallt der jag var i tillfälle 

 att iakttaga den, såsom en mer eller mindre karakteristisk chloritskififer. Så 

 t, ex. vid Innsbruck, vid Schönberg, mellan Steinach och Gries. Denna 

 chloritskitfer innehåller på sina ställen större och mindre partier af qvarz, 

 dels afskild såsom långsträckta körtlar, dels bildande formliga lager. Qvarz- 

 körtlarna gå icke alltid i skiffringsriktningen, utan afskära densamma och 

 äro ofta omgifna af en kalkspatszon. Detta utvisar, att de åtminstone till 

 en del äro bildade sednare än den omgifvande bergmassan, och man har 

 allt skäl att förmoda, att detta skett vid den metamorfos, hvarunder den- 

 samma, ifrån att sannolikt förut hafva varit en mer eller mindre hornblende- 

 haltig skiffer, öfvergick i chloritskitfer. Ett tydligt bevis på att så verkli- 

 gen skett, synes mig lemnas af den undersökning jag verkställt af en i när- 

 heten af Helsingfors befintlig förvittrad bergart (se Meddelanden beträtfande 

 finska mineralier och bergarter I; Ofversigt af finska vetensk.-soc. förhand- 

 lingar XI p. 29 o. f.). Här kan man tydligen förfölja öfvergången från en 

 grönstensartad bergart till en chloritskiiïerartad, innehållande små drummer 

 och körtlar af kalkspat och jernhaltig qvarz, vid hvilken metamorfos tillika 

 lera bildats. I analogi härmed har man skäl att förmoda, att chloritskitfern 

 i Tyrolen utgör resultatet af en metamorfos, hvarvid t. ex. den lera bildades, 

 som vi nu finna bland annat i form af gråvackeskiffer *) aflagrad norr om 

 den kristalliuiska skififerzonen, hvilken också straxt söder derom enligt kar- 

 tan innesluter större partier af chlorit- och talkskiffer. Detta skulle sålunda 

 utvisa rigtigheten af G. Bischofs åsigt om den Uralska chloritskitferns bild- 



*) Denna skiffer har blifvit betecknad såsom silurisk samt cifvergår enligt uppgift små- 

 ningom i den kristaliiniska primitiva skiffern. Pä grund deraf torde den till en del kunna 

 betraktas s.TSom cambrisk och såsom sådan paralleliseras med den s. k. gråa skiffern i Schweiz. 



