330 F. J. WiiK. 



ning ur diorit och hornblendeskiffer (Lehrbuch der ehem. Geol. II, 966 ff.)> 

 och häntyda på att åtminstone en del af chloritskiffern i sjelfva verket ut- 

 gör en hydrokemisk bildning. 



Den bestämda åtskilnad, som de tvenne vester och öster om Sill-dalen 

 befintliga skifferregionerna i petrografiskt hänseende förete, åtföljes, så vidt 

 jag kunnat finna, äfven af en strati_grafisk olikhet. Den glimmerskiffer- 

 gneisartade bergarten har i allmänhet en skiffringsriktning, som närmar sig 

 den N — S:liga (NN V), under det att den chloritskifferartade har en mera 

 O— V:lig strykning (ONO). Lutningen hos den förras skikter är vanligen 

 ganska stel, ofta vertikal, under det att den sednares skiktning vanligen är 

 mera flack, och lutande än mot N, än mot S, hvilket utvisaï, att böjningar 

 hos skikterna förefinnas, likasom sådana stundom redan i smått visa sig så- 

 som en skrynkling eller reffling på skiktytorna. Denna olikhet synes be- 

 rättiga till det antagande, att de tvenne skifferterrängerna icke blott i pe- 

 trografiskt utan ock i geologiskt hänseende äro skilda, bildande tvenne for- 

 mationer, af hvilka den östra för sin mera gneisartade beskaffenhet väl är 

 att betrakta såsom äldre. 



Då man följt Sill ända till deu lilla sidodal (Grriesbachdalen) straxt 

 öster om Brenner, der dess källor uppspringa från det 8500' höga Norn- 

 berget, träffar man på ett lager af grå, finkornig, något skift'rig kalksten, i 

 tunna skikter underlägrad skiffern men pålägrad en egendomlig gneisartad 

 bergart. Denna sistnämnda är tillika porfyrartad genom tydligt åtskilda, 

 h vita samt 1" — 2" långa orthoklaskristaller, utsträckta i skiffringens riktning, 

 hvilken är enahanda med skifferns och kalkstenens d. v. s. ONO:lig med 

 flack N:lig lutning. Detta är den s. k. cenlralgneisen, hvilken såsom de 

 österrikiske geologerues undersökningar utvisa, i form af en ellipsoidisk 

 stockformig massa sträcker sig ända till Gr. Glockner. Den har således i 

 geotektoniskt hänseende fullkomligt karakteren af en eruptiv bergart, hvil- 

 ken åsigt dock i allmänhet icke synes hyllas af desse geologer. Så t. ex. 

 betraktas den af E. v. Mojsisovics (Verh. der geol. Reichsanstalt 1872, p. 

 46) såsom varande äldre än den närmast omslutande kristalliniska skiffer- 

 bildningen (det s. k. „Schieferhülle"). Att den dock verkligen måste be- 

 traktas såsom en eruptiv bildning synes mig framgå af följande omständig. 

 heter. Den saknar ofta hvarje antydning till skiffrighet (Jahrbuch der geol. 

 Reichsanstalt 1867 p. 5) samt är städse till utseendet olika den egentliga 

 gneisen, i det enligt Stur glimmern är inströdd såsom små blad, icke i större 

 sammanhängande flasor, hvarföre den också på kartan är betecknad annor- 

 lunda än den i glimmerskifferzoneu befintliga normala gneisen. Den företer 



