Iakttagelser under en geologisk resa i Tyrolen och Schtoeiz. 331 



i detta och andra afseenden en ganska stor analogi med den skififriga modifi- 

 kationen af den utaf mig såsom granitporfyr betecknade, i de nord-Tavast- 

 ländska skifi^erregionerna förekommande bergart, som äfvenledes till en del 

 blifvit förvexlad med gneis, men livars eruptiva natur tydligen framgår af 

 den undersökning jag varit i tillfälle att verkställa beträffande dess förhål- 

 lande till skifferformationen (Om skifferformationen i Tavastehus län 1872). 

 I ena såväl som i andra fallet måste skiffrigheten tillskrifvas det tryck den 

 plastiska massan varit underkastad vid bergartens bildning, hvilket för 

 öfrigt ofta blifvit framhållet såsom en orsak till den hos eruptiva bergarter 

 icke sällan förekommande skiffriga strukturn såsom hos hyperit, diorit, tra- 

 chytporfyr etc., t. ex. af Macculloch, Scrope, Darvin, Sorby m. fl. Denna 

 plana eller snarare lineära parallelstruktur hos de plutoniskt eruptiva bild- 

 ningarna synes mig på visst sätt kunna paralleliseras med den hos de egent- 

 liga vulkaniska eruptiverna förekommande s. k. mikrofluctuationsstrukturn, och 

 den skulle således vara en egenskap, som tillkommer samtliga eruptiver, ehuru 

 den företrädesvis hos de äldsta uppträder tydligt och karakteristiskt utbildad. 

 De iakttagelser, jag varit i tillfälle att anställa, lemua ytterligare bevis 

 på den tyrolska centralgneisens eller rättare gneisgranitens eruptiva natur. 

 Dess skiffrighet är, såvidt jag kunnat finna, icke åtföljd af någon skiktning 

 eller lagervexling af olika slags bergarter, hvilket också framgår af dess 

 öfverhufvudtaget stora likformighet, hvarföre den äfven är skarpt skild från 

 den påliggaude kalkstenen och skiffern såväl i petrografiskt som i strati- 

 grafiskt hänseende. Ett ganska slående bevis på dess plutoniskt eruptiva 

 natur synes mig vidare den omständigheten vara, att den gråa kalkstenen 

 vid gränsen mot densamma är rent hvit samt mera tydligt kristallinisk, men 

 mindre tydligt skiffrig än längre, bort ifrån den, hvilket allt måste tillskrif- 

 vas dess metamorfoserande inverkan. Dessutom synes mig dess ända till 

 förvexling stora likhet med den schweiziska protogin-gneisgraniten tala för 

 dess eruptiva natur. Äfven med granuliten, för hvars eruptiva natur Nau- 

 mann lemnat ett nytt bevis, i det han uti den sachsiska granuliten funnit 

 ett tydligt glimmerskifferfragment (Jahrbuch für Min. 1872 p. 726), företer 

 den tyrolska gneisgraniten analogier. I. Niedzwiedzki (Jahrb. der geol. 

 Reichsanstalt 1872 p. 241) omnämner, att den delvis är utbildad såsom en 

 „granulitgneis", ja stundom består nästan helt och hållet af fältspat, stundom 

 äfven innehåller hornblende, samt att den innesluter smärre glimmerskiffer 

 och kalkstenslager, hvilka äro skarpt skilda från den omgifvande massan, 

 och således tydligen måste betraktas såsom brottstycken, lösryckta från de 

 omgifvande skifferzonerna. Slutligen kan märkas, att den i likhet med den 



