336 F. J. WiiK. 



eller basisk („normal-pyroxenisk") länk samt en mellan dem liggande, så att 

 säga neutral, öfvergångslänk, och komma sålunda, med användande af de 

 Scheererska benämningarna till följande indelning- för de tre grupperna, nem- 

 ligen för plutoniterna: 1) granit, 2) syenit, 3) grönsten (hyperit, gabbro, di- 

 orit, diabas), för pluto-vulkaniterna: 1) porfyr (qvarzförandej, 2) porfyrit 

 (qvarzfri porfyr), 3) melafyr (incl. augitporfyr), samt för vulkaniterna: 1) 

 rhyolit (qvarztrachyt), 2) trachyt (qvarzfri), 3) basalt, hvarvid dock bör mär- 

 kas, att dessa bergarter blott äro att betrakta såsom allmänna typer, hvilka 

 genom lokala modifikationer kunna vara olika representerade. Att denna in- 

 delning är fullkomligt naturéulig- har jag varit i tillfälle att genom egna och 

 andras iakttagelser öfvertyga mig om. 



Vidkommande först plutoniterna i södra Tyrolen, så anser v. Eichthofen 

 dem fullkomligt representerade af de i den kristalliniska skifferterrängen 

 uppträdande normal-graniten och dioriten. Den sistnämnda är visserligen 

 tydligen • en basisk plutonit, men den förra, hvilken -i tre stora partier om- 

 gifver poi-fyrterritoriet (mellan Mittewakl ocli Brunecken i norr, Adamello i 

 vester, Cima d'Asta i SO), är icke eller åtminstone blott till en mindre del 

 egentlig granit. Också betraktas den af Scheerer (1. c.) såsom den medler- 

 sta plutonit-länken. Det måste således tydligen finnas en mera kiselsyre- 

 haltig eller hornblendefri granit, hvilken man på grund deraf har skäl att 

 betrakta såsom äldre, emedan enligt theorin, som också i allmänhet bestyr- 

 kes af erfarenheten, de mera kiselsyrehaltiga eruptiverna, såsom varande spe- 

 cifikt lättare än de mera basiska, bildat det öfre lagret af den i jordens inre 

 befintliga smälta massan och således också till först utbrutit. Såsom denna 

 äldre, om också icke alldua äldsta länk i den tyrolska plutonit-serien synes 

 mig den centrala gneisgraniten böra betraktas, och jag finner häri ett nytt, 

 om ock blott indirekt bevis på dess eruptiva natur. Först genom ett sådant 

 betraktelsesätt blir serien fullständigt representerad. 



En ganska stor analogi med dessa tre plutoniska eruptiver i Tyrolen 

 förete de eruptiva bildningarna i södra Finland. Äfveu här kunna vi (se 

 om skifferformationen i Tav. län, p. 23) med abstraherande af de endast 

 gångformigt uppträdande eruptiverna uppställa tre större grupper: 1) gneis- 

 granit, 2) granitporfyr, ofta utbildad såsom normal granit, stundom äfven så- 

 som gneis- och skiffergranit, och den dermed i nära förbindelse stående sy- 

 enitgraniten, samt slutligen 3) uralitporfyr och hyperit. Härmed var den 

 eruptiva verksamheten i Finland i det närmaste afslutad, icke så i Syd- 

 Tyrolen. 



