342 F. J. WiiK. 



dan ora sjön. Här uppskjuter den för sina fältspatskristaller bekanta Ba- 

 veno-graniten genom den uråldriga gneisen, hvilken i allmänhet är ganska 

 lik den flasriga normalgneisen i Erzgebirge äfven deri, att dess skikter hafva 

 ett mera flackt eller föga lutande läge. Den kristalliniska metamoräska ter- 

 rängen består dock icke uteslutande af gneis, utan denna företrädes delvis 

 af glimmer- stundom äfven af chloritskiffer. I närmaste omkretsen af gra- 

 niten, som betydligt höjer sig öfver den omgifvande gneisen visar sig den- 

 nas skiktning vara något influerad af graniten, i det att skikterna här äro 

 något uppåtböjda. Äfven graniten är vid gränsen något modifierad, i det 

 att den här företer en mer eller mindre tydlig skiffrighet, en större oregel- 

 bundenhet i afseende på beståndsdelarnas fördelning samt delvis en breccie- 

 artad struktur. Vanligen har dock denna granit en fullkomligt massformig 

 struktur utan spår till skiffrighet, i det den utgör en likformigt kornig 

 blandning af röd Orthoklas, hvit plagioklas, grå qvarz och svart glimmer. 

 I hela sitt uppträdande visar den sig således såsom en karakteristisk yngre 

 granit, väl skild från gneisgraniten^ hvilken, såvidt jag funnit; icke uppträ- 

 der vid Lago Maggiore, hvaraf ock gneisens flacka läge kunde förklaras. 



De för sin tvillingsbildning bekanta Baveno-orthoklaskristallerna sitta 

 jemte qvarzkristaller uti de större och mindre hålrum och sprickor, som fö- 

 rekomma i graniten; dock synas större kristaller vara mera sällsynta. Gra- 

 niten genombrytes äfven här och hvar af smala gångar utaf en tät eller fin- 

 kornig, dels grå, dels rödaktig, glimmerhaltig, felsitartad bergart, hvars 

 eruptiva natur dock synes tvifvelaktig. En verklig eruptiv finner man der- 

 emot vid Fariolo. Här inbryter i graniten en lutande gång af en kornig 

 vid salbanden tät grönstensart, invid hvilken graniten är skiktartadt förklyf- 

 tad parallelt med gångens väggar. 



Graniten är icke öfverallt röd, utan man finner äfven t. ex. på M. Or- 

 fano en hvit modifikation, i det att den röda Orthoklasen här nästan helt 

 och hållet saknas. Den förhåller sig således i detta hänseende analogt med 

 graniten i Messuby-skiflferregion i Tavastland (Om skifferformationen i Ta- 

 vastehus län p. 13). Måhända kunde den hvita granitmodifikationen till en 

 del betraktas såsom motsvarande den syenitgranit, som vanligen är en så 

 trogen följeslagare till den yngre graniten. Också finner man i den hvita 

 graniten, likasom ofta hos syenitgraniten, mörka konkretionsartade brottstyc- 

 ken med deri porfyrartadt inströdda, hvita fältspatskristaller. 



Den vester om granitstocken befintliga gneisen företer i motsats till den 

 öster derom förekommande i allmänhet mera uppresta skikter. Vid Orna- 

 vasso stå de nästan vertikalt eller luta starkt mot S. Strykningen är såle- 



