346 F. J. WiiK. 



hvilar glimmerskiffer, hvaraf de högsta spetsarna mellan Vincentpyramiden 

 och Weissthor bestå, och hvilken tydligen ursprungligen utgjort ett samman- 

 hängande öfver graniten hvilande lager, som vid uppresningen blifvit söa- 

 dersprängdt och sedermera delvis förstördt. På några ställen iakttog Schla- 

 gintweit (1. c. p. 1 52) i denna glimmerskiffer gångar af en fältspatsrik berg- 

 art med dels granitisk, dels gneisartad struktur, hvilka med en mägtighet af 

 1 ända till 7 fot tydligt genomskära glimmerskitferskikterna och på sina 

 ställen genom sin större fasthet framskjuta temligen betydligt öfver den lät- 

 tare förstörbara glimmerskiffern. Dessa gångar synas mig lemna ett tydligt 

 bevis på den underliggande „gneisens" eruptiva natur. 



Denna eruptiva gneis eller rättare gneisgranit måste nu således hänfö- 

 ras till samma formation som protogingraniten vid Fletschhorn och Simpeln, 

 likasom den deruppå hvilande glimmerskiffern måste identifieras med de på 

 sistnämnda ställen förekommande metamorfiska skififerarterna. Den skiffriga 

 graniten står på hvardera stället i samma förhållande till den öfverlagrade 

 metamorfiska skiffern som gneisgraniten i den ofvanbeskrifna, söderut be- 

 lägna terrängen förhåller sig till den gneis, hvari den är inlagrad, med den 

 skilnad, att den sednare graniten influerats af ett sidotryck, den förra af ett 

 ofvanifrån verkande tryck. Och beteckna vi engång den sydl. gneisen och 

 gneisgraniten mellan Lago Maggiore och Marzo såsom laurentisk, så måste 

 glimmerskiff'ern och den dertill hörande skiffriga graniten betecknas såsom 

 hurotiisk. Den sistnämnda kommer således att motsvara den skiffriga por- 

 fyrgraniten i de Tavastländska skifferterrängen. I sjelfva verket är också 

 den normala protogingraniten vanligen mer eller mindre tydligt porfyrartad. 



Glimmerskiffern vid Simplon innehåller ofta granat; stundom är äfven 

 fältspat deri inmängd, hvarigenom den erhåller en gneisartad beskaffenhet. 

 Dess skikter äro för det mesta föga lutande. Såväl härigenom som genom 

 sin petrografiska beskaffenhet, skiljer den sig såsom en egen formation från 

 den s. k. gråa (incl. gröna) skiffern, hvilken man finner vid slutet af Sim- 

 plon vägen mellan Eisteen och Brieg, bildande vertikala eller starkt lutande 

 skikter med NO-lig strykning. Denna egendomliga skifferbildning har varit 

 underkastad en mångfald af olika tydningar. Saussure betecknade den för 

 dess kalkhalt t. e. d. såsom en kalkglimmerskiffer. Elie de Beaumont, Sis- 

 monda m. fl. hafva betraktat den såsom en metamorfisk jura-bildning, andra 

 åter såsom metamorfiska sedimenter hörande till stenkols-formationen; såsom 

 sådana äro de betecknade på Dumont's Carte geol. de l'Europe äfvensom på 

 den till Heer's Urwelt der Schweiz hörande geol. öfversigtskartan öfver 

 Schveiz. På Studer-Escher's Carte geol. de la Suisse äro de betecknade så- 



