Iakttagelser unde7- en geologisk resa i Tyrolen och Schweiz. 347 



som „terrains indéterminés" samt på H. v. Dechens geogn. öfversigtskarta 

 öfver Europa såsom kristallinisk metamorfisk skiffer (primitiv). Detta sist- 

 nämnda betraktelsesätt är utan tvifvel det riktigaste. Edm. v. Mojsisovics 

 (Verhandl. der geol. Reichsanstalt, 1871 p. 360) har med stöd af B. Gastal- 

 dis undersökning af Vest-Alperna, der ifrågavarande skifferbildning är syn- 

 nerligen mägtigt utvecklad, kommit till det resultat, att den icke iitgör en 

 yngre metamorfisk formation, utan att den, likasom centralkedjans kristalli- 

 niska bildning i allmänhet, är äldre än den siluriska. Då nu således den 

 ifrågavarande skifferbildningen måste betraktas såsom för-silurisk (primitiv) 

 men å andra sidan, såsom ofvanför blifvit anfördt, icke kan sammanföras 

 med glimmerskiffern, hvilken åter med afseende på den laurentiska gneis- 

 bildningen måste betraktas såsom huronisk, så blir det således nödvändigt 

 att betrakta den såsom en särskild formation, hvarigenom man således kom- 

 mer till en tredelning af den primitiva periodens bildningar. 



Redan för en längre tid tillbaka har en sådan tredelning blifvit antagen 

 af Hochstetter (Jahrbuch der geol. Reichsanstalt 1855, p. 753), i det att 

 han föreslog att sammanfatta de primitiva formationerna, hvilka representeras 

 af gneis, glimmerskiffer och lerskiffer under namn af den primitiva ti'ias. 

 Detta förslag har dock icke vunnit allmänt anklang. Ännu i en af de sed- 

 nast utgifna geol. läroböcker (Credner, Elemente der géologie 1872) finner 

 man de azoiska formationerna fördelade på tvenne grupper: den laurentiska 

 och den huroniska, till hvilken sistnämnda hänföres äfven en del af den s. 

 k. cambriska formationen och hvilken således torde inbegripa icke mindre 

 än trenne skilda formationer. Så vidt jag vet har blott en författare genom- 

 fört denna tredelning neml. dOmalius d'Alloy (Precis élémentaire de géolo- 

 gie), i det att han fördelar de primitiva bildningarna i en gneis-, en glim- 

 merskiffer- och en chloritskifferbildning. 



Emedlertid har den af Hochstetter väckta frågan blifvit i sednaste tid 

 ånyo upptagen. Sterry Hunt (Revue scientifique, Paris 1871) har vid un- 

 dersökning af Appalachernas geol. förhållanden kommit till det resultat, att 

 emellan den huroniska och den cambriska formationen en mägtig, hittills 

 falskt tydd kristallinisk formation måste inskjutas, hvilken han benämnt 

 Système de Terre Neuve. I analogi härmed har Edm. v. Mojsisovics (Zur 

 Altersbestimmung der krystallinischen formationen der Alpen, Verhandl. der 

 geol. Reichsanstalt 1872 p. 46) äfven för de alpiuiska kristalliniska bildnin- 

 garna uppställt en tredelning, nemligen 1) centralgneis, 2) de närmast dertill 

 sig anslutande skifferbergarterna (det s. k. „Schieferhülle") samt 3) den äldre 

 glimmerskiffer-bilduingeu („alltkristallin ischer Glimmerschiefer"). 



