352 . ■ F. J. WiiK. 



det att äfven Miinchberger gneisen delvis blir fältspatsrik och granitartad 

 samt utom andra inlagringar äfven likasom Mont Blancs protogin innehåller 

 smärre partier af serpentin. Det är således tydligt, att hvad som gäller om 

 den enas bildning måste äfven gälla om den andras. Också hänföras de 

 hvardera af Naumann till de s. k. yngre kryptogena gneisbildningarna (Lehrb. 

 II p. 1 59 o. f.), hvarigenom han vill antyda, att de i anseende till sitt nu- 

 varande läge visa sig vara yngre än de bergformationer, hvilka de öfver- 

 lägra, äfvensom uttrycka omöjligheten uti att förklara dem såsom uppkomna 

 genom en metamorfors af dessa t. f. af den skarpa skilnaden dem emellan, 

 samt svårigheten af att betrakta dem såsom eruptiva. 



Emedlertid visar, åtminstone hvad Mont Blanc's protogingranit beträffar, 

 den stora likheten i petrografiskt såväl som äfven t. e. d. i stratigrafiskt 

 hänseende mellan denna och öfriga alpiniska centralmassor, att densamma 

 likasom dessa i sjelfva verket är eruptiv, samt att dess eruption måste be- 

 traktas såsom tillhörande den primitiva perioden, men att den sedermera un- 

 der långt sednare tidsperioder tillsammans med en del af de omgifvande 

 kristalliniska skifferbildningarna i fast form småningom höjt sig till sitt nu- 

 varande läge, hvarvid tillika skikterna eller de skiktartade afsöndringsstyc- 

 kena vid gränsen böjt sig öfver de omgifvande sedimentära straterna. En 

 sådan öfverskjutning af äldre bergmassor öfver yngre är ingenting ovanligt. 

 Ett ganska slående exempel på en sådan har man i den mellan Oberau i 

 Sachsen och Liebenau i Böhmen förekommande öfverskjutningen af granit 

 öfver qvadersandsten, hvarvid tillika vid Hohnstein ett mindre parti af den 

 underliggande juran blifvit uppryckt, så att dess skikter der ses hvila of- 

 vanpå kritforraationen. 



Denna så enkha förklaring af de alpiniska centralmassorna, såsom va- 

 rande ursprungligen af eruptiv natur, men sedermera ytterligare upphöjda i 

 fast form har mig veterligen icke blifvit använd för desamma. Studer, en 

 af de bästa kännare af de Schweiziska Alperna, betraktar dem såsom repre- 

 senterande den yttersta graden af sedimentär metamorfos, och det ehuru han 

 betecknar dem såsom bestående af skiffrig granit, icke af skiktad gneis 

 (Lehrb. der physik. Geogr. II p. 153). Likaså har Giimbel velat tillskrifva 

 Miinchberger gneisens egendomliga geotektoniska förhållande en metamorfos 

 och den dervid skeende utvidgningen. Emot ett sådant öfverdrifvet använ- 

 dande af den inom vissa gränser ganska antagliga metamorfiska theorin har 

 bland annat Naumann skarpt uttalat sig, och äfven andra röster hafva på 

 seduaste tid höjt sig deremot (E. v. Mojsisovics och B. Gastaldi se ofv.). 

 För öfrigt har det genom af Cailletet och Pfaff anställda undersökningar 



