Iakttagelser minder en geologisk resa i Tyrolen och Schiceiz. 353 



(Neues Jahrb. für Min, 1871; Naturf. 1872 p. 4) blifvit faktiskt bevisadt, 

 att redan ett icke alltför starkt tryck är tillräckligt att motverka kemiska 

 processer vid vanlig temperatur, ja äfven fysikaliska t. ex. kapillaritet. Då 

 nu ett skikt af endast 12' redan motsvarar ett atmosfer-tryck, kan man väl 

 näppeligen tillskrifva bergens höjning vare sig en hydrokemisk metamorfos 

 eller en kapillaritets-inverkan, såsom ultra-neptunismens ifrige förfäktare 

 Volger och Mohr velat hålla före. Dessa förhållanden leda nödvändigt till 

 antagandet af en inre värme hos jorden och lemna dymedelst ett ytterligare 

 stöd för den utaf geologerne allmänt hyllade plutoniska theorin. 



Hvad nu i allmänhet bergmassornas höjning beträffar och särskildt de 

 ifrågavarande alpiniska centralmassorna, så kan den dock icke ensamt till- 

 skrifvas plutoniska krafter, så mycket mindre som vi efter de primitiva plu- 

 toniternas eruption icke vidare finna några plutoniska eller vulkaniska berg- 

 massor, åtminstone ej af någon större utsträckning, i den centrala Alpzonen. 

 Här måste derföre nödvändigt derjemte antagas en utifrån verkande kraft, 

 och denna kan icke sökas annorstädes än i det tryck, som utofvats af de 

 rundtomkring centralmassorna aflagrade mägtiga sedimenterna. Genom de- 

 ras kolossala tryck på den inre plastiska massan, måste tydligen de mel- 

 lanliggande centrala partierna småningom höja sig och dervid omsider äfven 

 utöfva en inverkan på sedimenterna sjelfva, på grund hvaraf äfven dessa till 

 en del blifvit uppresta och på mångfaldigt sätt omkastade. 



Vid en undersökning af de nivåförändringar, som Frankrikes kuster 

 förete, har Delesse (Bulletin de la Société de Geographie 1872 Janvier) 

 trott sig kunna förklara dessa mera lokala företeelser dels af kompressionen 

 utaf de hopade sedimenterna dels af hafvets erosion utaf de submarina ku- 

 sterna. Det synes mig som om man skulle kunna tillskrifva dessa krafter 

 en vidsträcktare inflytelse, i det man anser dem bafva verksamt bidragit vid 

 bildningen af jordytans konfiguration i allmänhet. Då jordskorpan på ett 

 ställe genom sedimenternas anhopning sänkts, måste den nödvändigt på ett 

 annat ställe höja sig. Det är på sådant sätt jag föreställer mig den finska 

 gneis- och grauitplatåns höjning *) genom aflagringen af de söder- och 



*) Det är tydligt, att för dessa kontinentala höjningar erfordras ett sänkningsgebit af 

 motsvarande vidd och djup. Så t. ex. synes man mig näppeligen kunna förklara Finlands 

 nuvarande hcyning såsom beroende på aflagringen af de jemförelsevis obetydliga sedimen- 

 terna i de densamma omslutande hafsarmarna. Deremot kunde man möjligen tänka sig 

 densamma såsom bildande ett återställande af den jemnvigt, som rubbats genom sänkningen 

 t. f. af ishopningen under glacialtiden. 



