354 F- J- WiiK. 



österut befintliga paläozoiska (primära) sedimenterna äfvensom höjningen af 

 det sachsiska Erzgebirge under den sekundära perioden genom de norr och 

 söder derom aflagrade sedimentära bildningarna samt slutligen Alpkedjans 

 upphöjning under den tertiära genom de norr och söder om densamma före- 

 kommande sekundära och tertiära sedimenterna. 



I hvardera af de tre höjningsgebiten finna vi vid gränsen mot den sö- 

 derut befintliga sedimentär-terrängen eruptiva bildningar — i Finland på 

 Högland och de öfriga små öarna äfvensom vid Onega sjö — , hvilkas ut- 

 brott lätt låta förklara sig, alldenstund kommunikationen med jordens inre 

 på denna gräns varit lättast tillgänglig. Den enda egentliga skilnaden 

 mellan förhållandena i södra Finland och de i Sachsen samt Alperna är, att 

 afståndet mellan de kristalliniska och de sedimentära bildningarne här t. e. d. 

 är större t. f. af den längre tid, hvarunder vattnet kunnat utöfva sin afnö- 

 tande inverkan. 



Mellan den lombardiska lågslätten söder om Alpkedjan och den schwei- 

 ziskt-baierska högslätten i norr derom råder visserligen en väsendtlig olik- 

 het i fysiografiskt hänseende; deremot äro de egentliga geologiska förhål- 

 landena i det närmaste enahanda. På ena såväl som på det andra slättlan- 

 det finner man tydliga märken efter istidens verkningar. Isynnerhet äro de 

 i ögonenfallande i trakten omkring Ziiricher-sjön, hvars nordliga ända om- 

 gifves af väldiga moränvallar, hvilka såsom den af Escher von der Linth 

 utarbetade kartan utvisar äro lemningar af den s k. Linth-gletschern, hvil- 

 ken tog sin början från den östra ändan af Berner Alpernas protogingranit- 

 gebit. I sjelfva verket finner man i åsarna vid Zurich lösa stenar bestående 

 bland annat äfven af porfyrartad protogingranit. I ögonenfallande äro äfven 

 de af en röd sandsten, s. k. Verrucano, bestående stenarna, hvilka hafva 

 kommit från den i Linth-dalen utmynnande Sernf-dalen. Alla dessa olikar- 

 tade större och mindre, vanligen något afrundade stenar äro hårdt samman- 

 bakade af ett finare grus. 



Då man, efter att hafva genomfarit den nordliga sedimentärzonens ter- 

 tiära och sekundära formationer, åter öster om Bludenz träffar på den kri- 

 stalliniska skiffern, finner man den till en början utgöras af glimmerskifter, 

 delvis gneisartad genom inblandad fältspat, samt derefter närmare till Lan- 

 deck af chloritförande skifferarter, oravexlande med qvarzitlager. Också fin- 

 ner man af den Hauerska öfversigtskartan (se ofv.), att de tvenne skilda 

 terrängerna, glimmerskiffern och lerskiffern, förekomma i denna medlersta 



