Försök till en på atomv. grundad gruppering af de kemiska elem. 419 



bäst kända eleraenterna (de pos. och neg.) och kan således läggas till grund 

 vid fastställandet af de indififerenta elementers atonivigter, om hvilka åsigterna 

 äro delade nämligen jordarternas metaller Be, Y, E, Ce, La, Di och Th, 

 samt de däremot svarande platiuametallerna inom tredje (yttersta) serien. 

 Hvad beträffar Be så hänvisar den nämnda lagenligheten till antagandet af 

 en atomvigt i enlighet med formeln BcgO^ för oxiden, hvilken också synes 

 naturligare än BeO, då man tar i betraktande dess nära slägtskap till Al, 

 som i mineralriket är dess ständiga följeslagare. Deremot måste atomvigten 

 för Th bestämmas efter formeln ThO icke ThOo, hvilken sistnämnda skulle 

 gifva en så hög atomvigt, att Th icke mera kunde inrymmas inom de indif- 

 ferenta sekundära elementenias grupp, till hvilken den dock, att döma af 

 dess kemiska karakterer, obestridligen hör. Också talar den tydligt utpreg- 

 lade basiska naturen hos thorjord i jemförelse med zirkonjorden för formeln 

 ThO. Beträffande åter de mellanliggande Y o"ch E, samt Ce, La och Di, 

 så verificeras den ofvannämnda lagen såväl vid antagandet af formlerna 

 Y^O, E2O, CeO, LaO, DiO som af YO. EO, CeaOg, LaaO.,, DigOg för 

 oxiderna, af hvilka dock de förra synas mig stå i mera öfvei"ensstämmelse 

 med oxidernas basiska karakter. 



Hvad platinametallerna beträffar så äro visserligen de allmännast antagna 

 atomvigterna bestämda i enlighet med formlerna RO, R2O3, RO2, RO3, RO4. 

 Men då i sådant fall atomvigterna blifva alltför höga i jemförelse med mot- 

 svarande inom de andra grupperna i systemet, synas de mig böra halfveras 

 eller bestämmas efter formlerna R2O, R4O3, RO, R2O.J, RO^, hvilka också 

 bättre än de föregående öfverensstamma med öfriga oxider närmast med de 

 af de närstående elementerna Cu, Ag, Hg och xVu. Dock kan visserligen 

 häremot anföras, att atomvärdet af dessa metaller i sådant fall blir hälften 

 af det vanliga eller det s. k. normala. Men då äfven andra elementer (Si, 

 C, B, P, S) afvika härifrån, kan detta icke utgöra ett giltigt bevis emot 

 antagandet af de lägre atomvigterna, så mycket mer som platinametallernas 

 uppträdande såväl tesseralt som hexagonalt (Pd, IrOs) leder till antagande 

 af allotropiska modifikationer äfven för dem. Då emellertid äfven den höga 

 spec. vigten och oxidernas till en del negativa natur tala för de högre atom- 

 vigterna har jag anfört dem inom parenthes. 



Till dessa i afseende på atomvigten tvifvelaktiga elementer kan ännu 

 räknas Uran, hvars hittills antagna atomvigt måste fördubblas, i hvilket fall 

 den kommer bland de negativa metallerna i tredje serien, närmast W. och 

 får dermed analoga oxidationsgrader UOo, UO3, och U3O«. Också har 

 Mendelejeff (1. c.) och sedermera Rammelsberg (Ber. d. Deutschen Chem. Ge- 



