430 F. J. WiiK. 



Ett vigtigt stöd skulle im deinia läia erliålla, om det lyckades att äfven från 

 kemisk synpunkt bevisa dess sannolikhet. 



Det synes mig-, att ett sådant bevis lemnas af den ofvauför nämnda, 

 med sakförhållandena öfverensstämmande kretsformiga anordningen af ele- 

 menterna, i det att denna hänvisar till de af ifrågavarande theori antagna 

 kosmiska ringarna såsom elementernas egentliga bildningshärd, hvarvid ock 

 deras slutliga sönderbristning och sammanruUning kunde förklaras såsom en 

 följd af den elektriska spänning, som uppstått i serien genom de nybildade 

 elementerna. 



Att närmare söka göra sig reda för tillgången härvid är visserligen 

 ogörligt, redan på grund af vår obekantskap med etherns rätta natur *). 

 Dock kan man äfven med abstraherande ifrån dess möjligen heterogena be- 

 skaffenhet erhålla en förklaring öfver elementernas olika kemiska karakter. 

 Tänker man sig nämligen en sammanhopning (öfverskott) af ether på en 



punkt och deraf följande brist deromkring, samt att denna fördelning försig- 



- + 



går i förhållande af 3:1, så komma vi till förhållandet mellan O och O 



(12:4) samt vid ytterligare fördelning af den sistnämnda i samma propor- 

 tion slutligen till H. Genom detta betraktelsesätt blir det möjligt, att på 

 ifrågavarande urelementer tillämpa den Edlundska theorin, enligt hvilken en 

 med pos. elektricitet försedd kropp företer ett öfverskott af etiier, en med 



4- - 



negativ en brist. O och O måste nämligen tänkas stå till den fria ethern 



i samma förhållande som till hvarandra inbördes, så att den förra således 



innehåller ett öfverskott, den sednare en brist på condenserad fri ether, eller 



med andra ord den fria (cond.)ethern står i omvändt förhållande till den 



bundna (till materie öfvergångna). Deraf de båda syremodifikationernas sträf- 



van att förena sig till vanligt, neutralt syre, hvarvid de båda motsatserna 



utjemnas eller neutraliseras. 



Äro engång dessa elementer gifna kunna de öfriga tänkas uppkomma 



af dem genom sammansättning. Så kan på grund af atomvigten N sättas 



+ 

 = O -(- H2 och C = 4(0 — H), hvaraf den förras tre- och fem-, den sed- 



+ 

 nares fyratomighet kan förklaras, alldenstuud O motsvarar 30. Men N kan 



+ - 



äfven sättas = '1(0.2 — H) och C ^ O, hvilket kan förklara den ofvan- 



*) Det synes mig emellertid såsom skulle en viss analogi kunna skönjas mellan färg- 

 serien och elementernas serier. Äfven i den förra kunna vi i enlighet med Brewsters upp- 

 fattning särskilja tre hufvudfärger rödt, gult och blått, af hvilka de öfriga kunna tänkas 

 sammansatta. 



