432 F. J. WiiK. 



lande står i saramanhaug' med den allmänna lagen om föreniiigskraftens af- 

 tagande i proportion af beståndsdelarnas mängd. Att den ötVerhufvudtaget 

 ringa olikheten i sammansättning kan sammanstå med en så stor olikhet i 

 egenskaper bör icke synas mera förvånande för de ena än för de andra. — 

 Såsom ett indirekt bevis på sannolikheten af elementernas sammansättning 

 i enlighet med ofvannämnda åskådningssätt kan för öfrigt anföras vanadin- 

 oxiden V2O2 (vanadyl), hvars metalliska utseende tillförene gaf anledning att 

 betrakta den såsom enkel metall. 



]Men äfven på de kristallografiska förhållandena kan ifrågavarande elek- 

 trokemiska betraktelsesätt tillämpas. I enlighet med det af Schrauf (Fys. 

 Min. II p. 168) på grund af optiska undersökningar ådagalagda förhållandet, 

 att beståndsdelarna i en kristalliserad förening äro fördelade efter de tre 

 kristallografiska axlarna ledas vi hvad dessa föreningar beträffar till det re- 

 dan ofvanför antydda trialistiska formuleringssättet, hvilket står i fullkomlig 

 öfverensstämnielse med det ifrågavarande elementarsystemet. Hvarje före- 

 ning, äfven den mest komplicerade, kan alltid fördelas i tre af hvarandra 

 beroende delar och ger sålunda i smått en bild af det hela. 



I enlighet med lagen för parvisa atomer måste hvarje kristallmolekyl 

 bestå af minst tvenne kemiska molekyler. Då nu t. f. af den olika fördel- 

 ningen af beståndsdelarna inom molekylen en ojemnhet måste uppkomma i 

 etherns fördelning, yttrande sig i omvexlande öfverskott och brist, så synes 

 deraf följa, att elektriska (ether-) strömmar omgifva atomkomplexen, hvars yttre 

 omkrets kan vara antingen sferisk, sferoidisk eller ellipsoidisk. Krisfallmo- 

 lekylerna kunna sålunda betraktas såsom solenoider *), och kunna såsom så- 

 dana väl förliknas vid himlakropparna, hvilkas sammanhållning möjligen grun- 

 dar sig på samma kraft, men yttrande sig under helt andra förhållanden, i 

 förra fallet i det oäiuUigt lilla (såsom molekularkraft), i det sednare i det 

 stora (såsom tyngdkraft). 



Såsom ett förtydligande exempel på tillämpningen af ofvannämnda be- 

 traktelsesätt må följande sammanställning af de tre hufvudtyperna i fältspats- 

 serien tjena, hvarvid formeln för anorthit är fördubblad, i hvilket fall dess 

 molekularvigt (558) blir nära lika med adularns (557; se Kenngott, Uebers. 

 d. Resultate Min. Forschungen 1862 — 65 p. 177), och dess spec. volym 

 (20;i) nära öfverensstämmande med all)itens (202). 



*) Denna tanke finner man redan uttalad lios N. Steno (1669), i det han jeuiför kri- 

 stallisationskraften med den maarnetiska. 



