Försök till en på atomv. fjrundad gruppering af de kemiska elem. 435 



af kemisk affinitet eller aktivitet än dessa. I hvardera hälften finna vi dock 

 trenne maxima i afseende på atomvigten och dermed följande maximum i den 

 positiva resp. indiiferenta karakteren, så att således serien i sin helhet före- 

 ter en ständig- omvexling från positiva genom indifferenta till negativa ele- 

 menter, hvilken omvexling kan föras ännu längre genom upptagande af de 

 allotropiska modifikationerna såsom sjelfständiga elementer. 



På analogt vis kunna mineralrikets alster anordnas. Afven de kunna 

 uppställas i tvenne i hvarandra öfvergående serier af ett nära nog lika an- 

 tal mineralier: nämligen å ena sidan silikaterna, å den andra samtliga öfriga 

 mineralier, hvilka sednare ytterligare kunna fördelas i salter, oxider, svafvel- 

 föreningar och elementer; och i hvar och en af dessa fem afdelningar få vi 

 sedan trenne underafdelningar : metalliska (positiva), halfmetalliska (indiffe- 

 renta) och icke-metalliska (negativa) silikater, salter etc., hvilken indelning 

 ännu vidare kan fortsättas enligt samma princip. Härigenom blir icke blott 

 affiniteten eller den inre (kemiska) likheten utan ock analogin eller den yttre 

 (fysiska) tillgodosedd. 



Förbehållande mig att framdeles närmare få utveckla detta mineralsy- 

 stem vill jag här blott anföra, att en sådan sammanhängande serie, som den 

 elementerna förete, erhålles, i det man begynner med de i naturen förekom- 

 mande elementerna (Fe, Cu, Hg, Ag, Pt, Au, Bi, Sb, As, C, S), derifrån 

 öfvergår till svafvelföreningarnas klass, i hvilken de tre kategorierna mot- 

 svaras af de redan sedan gammalt antagna tre grupperna: Blenden (svafvel- 

 föreningar med icke-metallisk habitus). Glänser (med mindre metalliskt) samt 

 Kiser (med rent metalliskt utseende). Ifrån de sistnämnda är den naturli- 

 gaste öfvergången till de egentl. metalliska oxiderna (af Fe, Mn), derifrån 

 till de halfmetalliska (af Cu, Sn, Ti, Sb, As) samt sedan till de icke-metal- 

 liska (af Mg, Al, Si, B). Från dessa komma vi till de icke-metalliska sal- 

 terna (den pos. och neg. radikaln hörande till sekundära serien) derifrån till 

 de halfmetalliska (den neg. radikaln sekundär, den pos. tertiär, eller tvärtom 

 samt vidare till de metalliska (hvardera radikaln tertiär). Från dessa öfvergå 

 vi slutligen till silikaterna, hvilkas trenne afdelningar ungefär motsvara de 

 af Naumann (Elem. der Min. 1874 p. 203) s. k. Metalloliterna, Araphotero- 

 literna, och Geoliterna. Den sista gruppen i systemet, eller första om man 

 så vill, är fältspatsgruppen. — Hela systemet kan förliknas vid en väg, som, 

 under det att den ständigt leder framåt, dock oupphörligt kröker sig, höjer 

 och sänker sig i större och mindre böjningar. 



Om vi betrakta detsamma från en allmän synpunkt, så finna vi, att i 

 samma mån man skrider från de enklare till de mera sammansatta minera- 



