442 J. A. Estland ER. 



mindre ådror af röd fältspat, ligger med sin hufvudriktning sä nära i sö- 

 der och norr, att linjen F, hvilkeu löper längs dess högsta punkter, endast 

 med omkring 12.5"afviker från meridianen åt NW och SO. Från den nord- 

 ligaste spetsen höjer den sig långsamt upp ända till 72 fots höjd vid F 21 

 och slutar der med en tvär brant, fylld med stora rullstenar och väldiga 

 från berget lossade klippblock, hvilka omöjliggöra all närmare undersökning 

 af berggrunden på detta ställe. Westra sidan af bergsryggen bildar äfven 

 en tvär brant ned mot hafvet, utom på distansen från Gr 8 till G 11, der 

 den stupar något mindre och derifrån en 40 — 60 fot bred väg för isen le- 

 der snedt upp mot bergets kamm. Den östra sidan deremot sluttar, såsom 

 nivelleringen visar, temmeligen jemnt ned till hafvet och afbrytes här och 

 der af på tvären öfver bergsryggen löpande afsatser. Det berg, som finnes 

 aftecknad på södra delen af holmen, har endast för fullständighetens skuld 

 erhållit plats på kartan. Lika mycket ungefär som bergsryggens hufvud- 

 riktning afviker åt ena sidan från meridianen, lika mycket afviker den åt den 

 andra från isströmmens riktning. Pilspetsarne utmärka så väl denna riktning, 

 som äfven de ställen, der reporna äro särdeles tydliga. De äro lika som 

 alla spår efter isvattnet tecknade med röd färg. 



Jag har på kartan upptagit fyra olika grupper af dessa spår efter is- 

 vattnets inverkan på berggrunden, och det följer nu derföre närmast att no- 

 gare beskrifva desamma. Den enklaste form, i hviiken de kunna förete sig, 

 är den skå/formiya fördjupningen. Denna borde, för att fullt motsvara nam- 

 net, bilda segmentet af en sfer, men den förekommer sällan så utbildad, 

 utan är vanligen vida grundare, ofta så att den endast utgör en afplattning 

 af det kuUriga berget. Lika som djupleken vexlar äfven vidden inom ganska 

 vida gränser, från flere fot till några tum i genomskärning, och den runda 

 formen blir ofta aflång. Deiiua skålformiga fördjupning utgör grundformen, 

 ur hviiken de andra uppkommit. Om den tilltar i djuplek så att den, öfver 

 det skålformiga bottnet, får väggar, som bilda en mer eller mindre fullstän- 

 dig del af en cylinder, öfvergår den till jättegryta, och om flere skålformiga 

 fördjupningar, af aflång form och placerade horisontalt i en rad, saraman- 

 smälta, bildas en horisontal ränna. Tilltar åter en skålformig fördjupning, 

 belägen på öfre kanten af en afsats, i djuplek och bildar den sålunda en 

 halfcylinderformig urhålkning, förlöpande mer eller mindre vertikalt ned till 

 afsatsens lägre del, uppstår en vertikal ränna. Denna sistnämnda form, hvii- 

 ken äfven kan betraktas som en jättegryta utan botten, motsvarar hvad Erd- 

 mann kallat nischer. En naturlig följd af detta uppkomstsätt ur en gemen- 

 sam grundform är, att dessa fyra grupper på det mångfaldigaste sätt öfvergå i 



