446 J. A. E s T L A N D E E. 



löpande längs sjelfva afsatsens kant;, vinkelrät mot den redan ofvan beskrifna 

 hufvudremnan. I det ögonblick då isen bröt sig måste brottstället hafva 

 befunnit sig just der den horisontala rännan nu går, och det vatten, som från 

 remnans smältande dagöppning lodrät nedrann, hafva råkat berggrunden på 

 samma ställe. Men detta är icke tillräckligt att förklara uppkomsten af rän- 

 nan, ty dertill erfordras nödvändigt att vattenströmmen en längre tid kon- 

 stant kunde hålla sig på samma ställe, hvilket åter icke låter tänka sig om 

 man antar, att isen kontinuerligen rörde sig framåt och ständigt sköt nya 

 stycken Öfver afsatsens kant. Visserligen brusto dessa åter på samma ställe, 

 men denna ständiga vexling hade bort leda till en afrundning af sjelfva bergs- 

 kanten och icke till en ränna längs densamma. Närvaron af dessa rännor 

 synes mig derför tyda derpå, att isens rörelse varit diskontinuerlig och skett 

 stötvis, hvarigenom vattnet under hvilotiderna erhållit tid att inverka på berg- 

 grunden. Antar man en så beskaffad rörelse hos isen, möjligen stående i 

 sammanhang med årstiderna, har man äfven lättare att tänka sig uppkomsten 

 af jättegrytorna, för så vidt den berodde af det från den öfra isdelen lodrätt 

 nedflytande vattnet. 



Der dessa horisontala rännor finnas, förekomma inga sprickor i bergs- 

 kanten, ty om sådana förefunnos, blef afloppet mer eller mindre vertikalt, i 

 det vattnet genom dessa sprickor sökte sig väg till afsatsens nedre del och 

 dervid småningom vidgade dem till vertikala rännor. Planschen är afsedd 

 att förtydliga detta förhållande och torde icke behöfva någon vidare förklaring. 



När den lägre eller östra isdelen kom till de längre söderut belägna af- 

 satserna, hvilkas form är mera irreguliär, blef äfven remnan i isen irreguliär, 

 och här uppstod endast skålformiga fördjupningar, tydande derpå att isvatt- 

 net, hvarken tillräckligt länge eller alltid konstant på samma ställe råkat 

 berggrunden. Dessa skålformiga fördjupningar förekomma äfven på sådana 

 ställen, der isen passerat en jemn starkare sluttning af berget och enligt all 

 sannolikhet varit sönderfallen i större block. På vissa ställen, såsom mel- 

 lan linjerna 25 och 27, gruppera sig dessa skålformiga fördjupningar i rad 

 och sammansmälta mer eller mindre fullständigt till stora grunda och långa 

 rännor, hvilka visa en viss regelbundenhet i sitt förlopp, i det de ofta stå 

 parallelt med eller vinkelrät emot h varandra. Då man betraktar sistnämnda 

 ställe af kartan, återkalla konturerna af dessa rännor ovilkorligen tan- 

 ken på de stora isblock, som, nedkomna från berget, måste hafva under gla- 

 cialperiodens korta sommar legat och smultit på detta ställe. Någon närmare 

 förklaring af deras uppkomst vågar jag icke, men säkert är att man öfver 

 allt på Villingö och närmaste holmar, der dessa grunda stora rännor förekom- 



