21 



nera blott, talat något enda ord, men der jag- tyckt man gått för långt, till 

 skada för oss sjelfva^, har jag icke kunnat hejda mig. Ledsamt är det 

 emellertid, att vara som på en presenterbricka eller som en aktör på scenen, 

 der hvarje ord och uttryck observeras och i tryck kungöres" ... År 1865 

 var han ledamot i den komité, som under ordförandeskap af senator Anteil, 

 egde afgifva förslag till reglering af presterskapets aflöning. 



Bland förenämda publika värf omfattade Geitlin isynnerhet ordförande- 

 skapet och göromålen i bibelkomitén med det varmaste intresse, ett intresse 

 närdt af hans kärlek såväl till österlandets som till fosterlandets herrliga 

 språk, Komitén, föröfrigt sammansatt af 6 sakkunnige prestmän från skilda 

 orter, de fleste Geitlins forne lärjungar, hade sig förelagdt att utarbeta en 

 ny finsk öfversättning af den Heliga skrift. Man lade dervid till grund, näst 

 originaltexterna och äldre tolkningar, en år 1858 af dåvarande kapellanen 

 A. W, Ingman, äfven han Greitlins f. d. elev och sedermera hans efter- 

 trädare, reviderad och 1859 utgifven upplaga af finska bibeln. Ingen kunde 

 vara uppdraget mera vuxen och tillgifven än Geitlin, hvars embeten och 

 forskningar dermed så nära sammanhängde. Från barndomen förtrogen med 

 finska språket, hörde han till de förste, hvilka efter de mäktiga väckelserna, 

 Kalevalas framträdande medförde, börjat egna det finska modersmålet äfven 

 en grammatikalisk och vetenskaplig åhåga. Utom flyktigare antydningar i 

 tidigare arbeten, förmävkes denna riktning i hans studier bestämdast sedan 

 1841, då han i stipendiatteser upptog komparationen af finskan och turkiskan, 

 ett ämne, hvarmed han fortfarande sysselsatte sig (åtminstone ännu 1850, se 

 F, Vetenskapssocietetens Öfversigt, 1, s, 140), ehuru hans undersökningar 

 veterligen icke blifvit skriftligt bevarade. Närmare ingrepo dock i den när- 

 varande komiténs uppgift de „Hypomnemata in fennicam codicis sacri ver- 

 sionem", hvilka han, efter föredöme af ett dylikt arbete af Jak. Bonsdorff, 

 år 1847, jemväl i stipendiatteser börjat utgifva, men icke fulländat. Äfvenså 

 kan det betraktas som en nyttig fö)rberedelse till nu ifrågavarande företag, 

 att han 1851 (i förening med Akiander) skötte korrekturet till en ny edition 

 af 1776 års finska bibel samt deröfver uppsatte anmärkningar. 



H vilken ståndpunkt i komitén Geitlin såsom orientalist intog, ärredan 

 ofvauföre antydt. Med hänsyn till finskan vidblef han sina i de nyssnämnda 

 Hypomnemata uttalade åsigter om den vestra dialektens enkla uttryckssätts 

 företräde framför den östras invecklade och släpiga konstruktioner. Den 

 säkra takt, hvarmed han sjelf i sina proföfversättningar. Jobin kirja, Helsin- 

 gissä 1863, Salomon sananlaskut, ibid. 1865 samt Aika-kirjat och Kuningasten 

 kirjat behandlade språket, har vunnit de kompetentaste domares erkännande. 



