22 



Detta hindrade dock icke, att omsider ett mer konstnärligt och poetiskt imitativt 

 återg-ifvaude af grundtexternas och särskildt hebreiskans skönheter inom komi- 

 tén, om ock ej af dess pluralitet, började påyrkas. Geitlin vidblef häremot 

 på det bestämdaste, att hela företaget närmast borde afse åvägabringande af 

 en lättfattlig och till församlingarnes k}Tkobruk lämpad tolkning af de heliga 

 skrifterna, icke deremot att i ett vetenskapligt eller artistikt profstycke spänna 

 finska språkets förmåga till det yttersta. Ännu i början af ISTl hördes han 

 ofta och ifrigt utlägga sin uppfattning, hvaröfver han äfven nedskref ett 

 omständligt betänkande, man kunde säga, sitt testamente, ty det blef det 

 sista af hans hand. Hvilkendera åsigten framdeles och slutligen än mä segra, 

 böra vi hoppas, att sådant skall ske till bibelordets ära och dess läsares 

 sanna fromma. Måtte när en dag det stora verket når sin fullbordan, dess 

 föitjenster visa sig- värdiga att ställas vid sidan af Agricolas, vid Rothovii 

 samt de öfriga mäns, som skänkte landet dess äldsta finska helbibel af 

 1 642. Hur' dermed går, skall säkert ingen framtid jäfva det nit, de insigter 

 och den kärlek, h^'armed komiténs första ordförande deltog- i det maktpå- 

 liggande arbetet. 



Geitlius vetenskapliga och medborgerliga förtjenster blefvo, enligt hvad 

 delvis redan erinrats, hvarken obemärkta eller obelönade. Han hugnades 

 skilda gånger från högsta ort med briljanterade ringar, nämligen af Hans 

 Mjt Kejsaren 1S30 och af universitetets höge Kansler 1S46, samt utnämndes 

 till riddare af följande Kejserliga ordnar: S:t Wladimirs IV klass 1844, S:t 

 Stanislai H klass 1856, samma orden med kronan 1862, och slutligen S:t 

 Anne H klass 1864. Andra ynnestbevisningar voro: den honom redan 1829 

 tillagda titeln af universitets-adjunkt, äfvensom kanslers honom tvenue gånger, 

 1850 och 1863, förklarade välbehag- för omsorgen om myntkabinettets ord- 

 nande, samt hans utnämnande af Hans Kejserliga Majestät till honorar teo- 

 logiedoktor 1857. Dessutom inkallades han till medlem af åtskilliga lärda 

 och andra föreningar, nämligen Sällskapat för zoologi och botanik i Åbo 1826, 

 finska Hushållningssällskapet 1837, finska Trädgårdsodlingssällskapet 1839, 

 tyska Orientaliska sällskapet i Halle och Leipzig- 1847, finska Bibelsällskapet 

 i Helsingfors 1847 samt dess komité 1852, finska Litteratursällskapet 1848; 

 blef af petersburgska Vetenskapsakademin ihågkommen med „mention hono- 

 rable" 1845. Finska Vetenskapssocieteten tillegnade sig honom såsom leda- 

 mot 1846, och hade nöjet af hans omsorgsfulla hand emottaga flera, isynner- 

 het numismatiska meddelanden, uppsatser och afliandlingar, äfvensom en varm 

 minnesteckning öfver Castréu, (jf. Öfversigten I: 122, 140, 167, 190, Hl: 45, 



