24 



dar och allteftersom inkomsterna ökades, införde han dock i sitt husliga lif en 

 komfort, hvilken han under en tidigare period hade ansett för ett oförlåtligt slö- 

 seri. Gästfri och umgäugsam, såg han sin välmående, trefna prestgård icke glömd 

 af vänner och fränder, helst hans maka, oaktadt långvarig sjuklighet, skötte en 

 värdinnas kall som få. Gerna gjorde han äfven motbesök i den närbelägna 

 staden och var isynnerhet i alla akademiska lag en gäst, den man icke ville 

 sakna, ty med honom trädde glädjen, fryntligheten och det godmodiga skämtet 

 in. Väl räknade han sig sjelf och sina samtida från Åbo, till „gamla stam- 

 men", men tillhörde genom sitt ungdomsfriska sinne egentligen alla akade- 

 miska generationer. Var det rätt väl och sällskapet upprymdt, flödade hans 

 vältalighet ut i skålar på Romarspråket, men steg stämningen ännu en ton, 

 då fick man höra honom recitera klingande strofer ur Saadis „Rosengård" 

 eller Hafiz divan, och när Geitlin „talat Persiska", då visste enhvar att 

 det gått muntert till. Söka får man i vår trumpet politiserande och intrige- 

 rande tid de lynnen, hvilka i samma grad som hans, förena det djupa all- 

 varets och det lätta löjets gåfvor. Derför sjöng också på hans första födelse- 

 dag såsom emeritus, den vän och embetsbroder, hvars lyras välljud firat 

 så mången akademisk stund, sålunda: 



Väl dig, som ren har hunnit hamnen 

 Och der ditt segel refva får. 

 Än sluten i den hulda famnen 

 Af maka från de unga år! 

 Nu ändad är den långa dagen, 

 Som du i pligtens värf har gått. 

 Och hvilans timme den är slagen. 

 Men sel den vises hvila blott. 



Jag \'et, kär var dig den kateder. 

 Den du på många rum har ställt, 

 Der ljus du spridt och skördat heder. 

 Som mästare på hvarje fält. 

 Men Ijuft, jag vet, skall dig dock blifva 

 Att här uppå ditt Tusculum 

 På fädrens språk få återgifva 

 Båd' lajj- och evantielium. 



