M. H. 



J_ ungt är att gå från graf till graf. Redan har på denna korta stund vår 

 tanke och vår fridshelsning egnats de tvenne minnesvårdar G. Geitlins och 

 M. Akianders gagneliga verksamhet och trofasta patriotiska sinnelag åt dem 

 upprest. Och dock återstår ännu att nämna en tredje under sistförflutna år 

 från vår krets af dödens budskad hädankallad medlem : professoren och kansli- 

 rådet, doktor Edvard Jonas Wilhelm af Brunér — ack ja! numera blott 

 ett namn, men ett namn, aktadt och älskadt af alla, hvilka lärt sig känna 

 honom, som i lifvet burit det. Det är ej endast den lärda förtjensten, ej 

 vetenskapsmannen allenast, det är fastmer mannen, det är menniskan, som tager 

 gärden af våra bästa känslor. Ty om hvarje ädelt arbete, vare sig handens 

 eller andens, redan såsom sådant, tillvinner sig vårt pris, vårt lof, vår kär- 

 lek, huru mycket mer, då vi deri återfinna, liksom i en spegelbild, reflexen 

 och uttrycket af en ädel personlighet. Det är väl sant: mannens verk och ger- 

 ningar aro det egentliga innehållet, den oförvanskliga beståndsdelen af hans 

 lif, hvartill personligheten, karaktären, själsstämningen, endast utgör en bely- 

 sande bakgrund, men en bakgrund i den mening Titian plägade säga, att det 

 är deraf taflans och det helas värde beror. Genom sjelfva sitt embête måls- 

 man för det vetande, livilket företrädesvis blifvit kalladt de humana studier- 

 nas, har den hädangångne i lära och lefverne, i handlings- och tänkesätt, 

 skänkt åt erinringen bilden af en invidualitet, hvars hela väsen, tillochmed 

 i dess yttre företeelse, bar en prägel af den sanna humanitetens adel. Sådan 

 hafve vi alle sett honom, sådan skall ock teckningen i enkla, men sanna 

 drag söka framställa honom. 



Hans slägt, den finska slägten Brunér, i äldre tider kallad Brunnerus, 

 härstammar troligen från Sverige, hvarest ibland andre af detta namn, Jesper 

 Svedbergs lärare, professoren i Grekiskan, M. Brunnerus, som lefde i medlet 

 af IGOO-talet, är bekant för sin samvetsgranhet att aldrig hafva utgifvit nå- 

 gon skrift, den han icke 10 gånger omarbetat. Efter instiftelsen af Åbo 

 akademi befinnas, på skilda tider, flera Bruuneri derstädes hafva studerat, 

 utan att dock deras inbördes skyldskap kunnat af mig utredas. Den familje- 

 led, som här närmast intresserar oss, nedstiger från Henrik Mårtensson, hvil- 



