Kristina Franzén. Man kan blifva varm i högen vid blotta detta namn, 

 än mer då man vet, att det innerligaste vänskapsband och den närmaste själs- 

 frändskap förenade de tvenue syskonen. Hade hon redan såsom liten flicka 

 med oskuldens medvetslösa dragning slutit sig till den 6 år äldre brödren, 

 så steg denna känsla till hängifnaste beundran i den ålder, då hon kunde 

 rätt djupt anslås af tonerna från hans lyra, till hvilkas första förtrogna han 

 gerna gjorde henne. Henne gälla väl dessa ord i Syskonparet: 



Af hvad han vackrast läst och tänkt 

 Han gaf åt henne del, 

 Och tog af hennes hjerta råd. 

 Som sällan slogo fel. 



Ännu sedan skalden lemnat det dyra föräldrahuset, kom den kära systern 

 ofta, som en lefvande helsning, derifrån på besök till honom i Åbo; hon 

 kände sig säll och stolt att få följa och begagna än hans val af förädlande 

 lektyr^ hennes högsta njutning, än hans undervisning att på ett ausadt och 

 enkelt språk uppsätta sina egna tankar. Familj ebref, hvilka ännu fin- 

 nas i behåll, röja, i trogen öfverensstämmelse med allt hvad man föröfrigt 

 vet om henne, att hon var ett barn af den Franzénska anden. Hvad ett hem, 

 ett bildadt och kärleksrikt hem, vill säga, det hade hon lärt af samma lef- 

 nadserfarenhet, hvaråt brödrens sånger gifvit det skäraste uttryck, då hon 

 kallades att sjelf som maka och moder fortplanta denna sköna, dyra lärdom. 

 Väl var hennes första ungdomsvår redan i försvinnande vid tidpunkten för 

 hennes äktenskap^ hvars början dessutom möttes af de bistra öden, det ofvan- 

 nämnda ryska kriget medförde, men med desto mera mognad och stadgad 

 insigt uppfattade hon familj elifvets mångahanda pröfningar, behof och pligter. 

 Så mycket det är godt, att verkligheten hemtar ned och håller qvar från 

 idealens solbelysta verldar^, allt det förstod hennes fina urskiljning och intelli- 

 genta praktiska klokhet att fängsla kring den husliga härden. „Fru i huset! 

 ordningshållarinna! Känn, hvad glädje omger dig", heter det i brödrens, 

 henne på Kristinadagen 1831 tillegnade sång, „De tre blommorna". I samma 

 lilla stad, der Franzéns store lärjunge har sin boning, der bodde ock, sam- 

 tidigt med honom och redan länge dessförinnan, Franzéns mest älskade syster, 

 den lyckligaste husmoder i det lyckligaste hem, med make och barn kring- 

 sluten, än i årens sena höst^ af fridens och kärlekens sommarvärme. 



Till medlem i detta sköna familjelif föddes, den 30 oktober 1816, Ed- 

 vard Jonas Wilhelm Brunér, den femte i ordningen bland åtta syskon. 

 Han var ett gladt och lifligt, men tillika mycket fromt och lydigt barn, egnas 



