och främmandes ögonfägnad. Tidigt, förmärktes hos honom en brinnande vet- 

 girighet, parad med lätt och klok uppfattning af hvad han hörde eller såg. 

 Då föräldrarne icke egde anförvandter på orten och umgänget var inskränkt 

 till några få likatänkande familjer och personer, bland hvilka den gamle en- 

 armade, af Runeberg besjungne, ryttmästar Stålhammar, hjelten från 1790, 

 utgjorde husfadreus dagliga sällskap och promenadkamrat, kunde äfven för 

 den uppvexande gossen yttre förströelser bland jemnårige blott föga komma 

 i fråga. Deremot blef, sedan han lärt sig läsa, detta hans käraste syssel- 

 sättning, hvartill riklig näring erbjöds i modrens välförsedda bibliotek af 

 skönlitteratur. Hans och familjens älsklingslektyr voro morbrodrens och 

 Tegnérs jemte andra svenska skalders dikter, af hvilka han lärde sig flera 

 utantill, äfvensom Walter Scotts romaner, dem man läste högt i hemmet. 

 Särdeles anslog honom äfven Cervantes Don Quixote, af hvars befängda 

 äfventyr han blef till den grad inspirerad, att han en dag inrusade utklädd 

 till, och med ett kastrull-lock på armen såsom sköld, agerade riddaren af la 

 Mancha, släpande efter sig en mycket trög och fetlagd skolkamrat såsom 

 representant af Sanco Pansa. Detta var en improvisation blott; i konstnär- 

 ligare sällskapsspektakel med sina syskon hade han ofta tillfälle deltaga vid 

 namnsdagar och andra husliga fester, då man uppförde „Spökeriet på Sköl- 

 dinge prestgård", scener ur „Gustaf Wasa" m. fl. kända stycken eller ock 

 sådana, som flutit ur hans egen penna. 



Uppmuntrad af de sinas bifall, odlade han nämligen, åtminstone redan 

 från sitt tO:de år, ett ganska flitigt skriftställeri både pä vers och prosa. 

 De poetiska utgjutelserna, som mest rörde sig kring tilldragelser i huset, 

 torde af den blifne studenten offrats åt lågorna. Men dagboksanteckningar 

 af hans hand ända från 1827, fortsatta med längre eller kortare af brott i 

 ett decennium^ bevaras ännu i familjen, och afspegla troget skiftningarna i 

 hans inre lif, jemte det de lemna redogörelse öfver hvad som blifvit läst och 

 afhandladt både hemma och i skolan och sedermera vid universitetet, samt icke 

 sällan innehålla utdrag ur tidningar och andra skrifter, beledsagade af hans 

 egna reflexioner. Bland politiska händelser följde gossen med största spänning 

 och sympati utvecklingen, isynnerhet efter slaget vid Navarino, af den grekiska 

 frihetskampen, som ock utgjorde ett dagligt samtalsämne bland de äldre. 

 Man höre elfvaåringens förtviflan i Jan. 1S"2S efter läsning af underrättelsen, 

 att amiral De Rigny satt eld på några grekiska skepp: „Det står", skrifver 

 han, „på Allmänna Tidningen att grekiska flottan blifvit uppbränd af de 

 allierade. Om detta är sant, om Grekland kommer under fremmande välde, 

 skall jag med ett dolkstygn sluta mitt, för friheten ej på minsta sätt gagne- 



