hade dymedelst uppnatt den lika äro- som ansvarsfulla utmärkelsen att hafva 

 laggt „grundvalen för hela den bildning;, som i de offentliga undervisnings- 

 anstalterna lemnas". Också var han, enligt hvad bl. a. geraälen afgifna dels 

 mot Morgonbladet, dels mot Litteraturbladet, dels mot Wiborgs tidning nog- 

 samt röja, mer ömtålig i denna fråga, än man kunnat vänta af hans med- 

 gifvande såsom replikant mot Öhman. Icke dessmindre hafva åsigterna 

 städse varit mycket delade beträffande den Brunérska grammatikens lämp- 

 lighet, så t. ex. blef den vid skolläraremötet i Borgå 1S60 (enl. dess För- 

 handl. § 23) enhälligt förkastad, men vid skolläraremötet i Tavastehus 1863 

 (enl. dess Förhandl. § 244) föreslagen till begagnande. 



Ett annat verksamt medel till befordrande af de klassiska studierna och 

 närmast den romerska litteraturen, fann Bru ner i ett noggrant fixerande af 

 de pensa, som i fakultetsexamen borde ifrågakomma, Det hade nämligen 

 visat sig, att åtminstone på de senare åren af Linsens läraretid, och kanske 

 redan då Brunér sjelf tog sin kandidatexamen, vitsorden mångengång utfal- 

 lit nästan slumpvis, enär examinanderne sällan ens tillfrågades, hvilka auk- 

 torer de läst, utan mera i allmänhet fingo visa sin förmåga, hvarigenom för- 

 hörets utgång naturligtvis blef i hög grad beroende af tillfällig större eller 

 mindre bekantskap med just de skrifter, hvilka råkade föreläggas till explika- 

 tion. Ett så sväfvande förhållande kunde icke vinna bifall af Brunérs 

 rättskänsla. Med all den pietet, han hyste för sin företrädare, införde han 

 derföre den sagda, ganska inflytelserika reformen. Mindre afgjordt är, huru- 

 vida ej de nybestämda kurserna voro något högt tilltagna, åtminstone med 

 hänsyn till latinstudiets ståndpunkt i elementarläroverken. De omfattade för 

 lägsta vitsordet (approbatur): af Cicero några Orationes selectae, Disputa- 

 tiones Tusculanae samt Libri De officiis, De aniicitia och De senectute, 

 Caesars Commentarii de bello CTallico och de bello civili, Sallustius full- 

 ständigt, Livius 2 böcker, Taciti Agricola och Germania, Vergilii Buco- 

 lica et Aeneis, Horatii Odae et Epodi, Bromans Romerska litteraturhistorie, 

 Bojesens Romerska antiquiteter, Brunérs Latinska grammatik, samt för 

 det högsta (laudatur) utom allt det ofvannämnda: Ciceros Orator et Brutus 

 (1. De oratore). Epistolae 2 böcker, Natura deorum och De divinatione (1. De re- 

 publica och De legibus, 1. De finibus och Academica), Livii 1 dekad, Taciti 

 Annales (1. 6 böcker deraf -|- Historiae), Seneca 2 böcker, Plinii Epistolae, 

 Quintiliani 10:de bok, Plautus 1 komedi, Terentius 1 komedi, Catullus 

 (Propertius) och Tibullus fullständigt, Vergilii Georgica, Ovidii Méta- 

 morphoses. Horatii Satirae et Epistolae, E. Munks Gesch. d. röm. Litt. 

 (3 delar, 1062 sidd.), Zeiss Römische Alterthumskunde; i st. f de nämnde 



