24 



tidliga aftäckande, den i bronsen gjutna och förevigade bilden af Porthan 

 (1864), också denne en af hans företrädaren; eller slutligen, då han i ett 

 inspireradt fägnetal, just från denna plats, tolkade (1866) de minnen och 

 ljusa löften, universitetets nuvarande Höge kanslers förmälning med den 

 skandinaviska prinsessan Dagmar, var egnad att kalla fram för våra sinnen, 

 men tillika (de flesta bland oss minnas det visst ännu) med djupaste smärta 

 och harm tillbakavisade det öfvermod, hvilket just vid denna vårligt glada 

 tidpunkt, likt en orm bland blommor, giftigt angrep vår rätt till det nationella 

 sjelfbestånd, våra fäders arbete och blod förvärfvat, våra regenters osvikliga 

 eder bekräftat. 



Så var för honom universitetet den medelpunkt, derifrån ljus och värma, 

 lif och framtid utstrålade kring fosterjorden, den medelpunkt, mot hviiken 



Fontes adivit historiae sacros 

 Gentis paternae strenua mens Tiia. 

 Sic lux refiilsit clara: vidit 

 Fennia se suaqve esse sensit. 



Den finska häfdens kaller du sökte upp 

 Med rastlös möda, sökte med klart förstånd: 

 Så sprang vår forntid fram i dagen, 

 Fäderneslandet sig sjelf blef varse; 



Nam lingva, mores fataqve temporuni 

 Et Musa, silvarum in latebris canens, 

 Haec se videbant digna honore 

 Ingeniumqve referre gentis. 



Nu språk och seder, tider af sorg och fröjd 

 Den finska sångmön, lange i skogar gömd. 

 Allt detta fann sig åter hedradt. 

 Värdigt att röja nationens lynne: 



Temet seqvuutur, qvi populi hic sui 

 Insigne curant et proprium bonum. 

 Haec terra Te colit magistrura 

 Historiaeqve suae parentem. 



Dig följa de som egna en trogen vård 

 At detta folks dyrbaraste egendom : 

 Dig som en förman landet hyllar 

 Och som en fader för dess historié. 



Cedunt vetusta dantqve locum novis. 

 Et per ruinas it fuga temporis, 

 Sed optimum, qvod mens peregit, 

 Nec cadit id retinetqve nomen: 



Det gamla viker, lemnande rum för nytt. 

 Och tidens flykt igenom ruiner går. 

 Men hvad förnuftet bäst har utfört 

 Faller ej bort eller går förloradt. 



Luget Camonas Aboa, tiavaqve, 

 Relicta ab illis, Aura fluit dolens, 

 Sed famam habent patrumqve cultus 

 Vernat iu omue viretque tempus. 



Väl sörjer Åbo sångens gudinnor än 

 Och Auras våg ej flyter så glad som förr. 

 Men ryktet talar, fildrens odling 

 Frodas och grönskar alltjemt ånyo. 



Vigebit et (praeclara manent enim) 

 Fotens juventam impellere vis viri, 

 Imago cujus hic futures 

 Laudis iter doceat nepotes! 



Fortfara skall ock (aldrig det ädla dör) 

 Den mannens kraft att verka på ynglingar, 

 Hvars bild man upprest här att visa 

 Kommande slägter en väg till ära. 



