kaikkina aikoina on katsonut pakollista sotapalvelusta, on tunnettu asia. 

 Akkasen perheessä laskettiin todennäköisyyden lukua, etta kun on kolme 

 poikaa, otetaan kaiketi yksi sotapalvelukseen, — ja täta vaaraa pakoon lähe- 

 tettiin 9-vuotias Matti heti paikalla Wiipuriin, koulua käymään. Hän sisään- 

 kirjoitettiin mainittuna vuonna niinkutsuttnun Toiseen Alkeis-kouluun, jonka 

 opettaja Lorentz Kristian Lignell nyt hänelle sepitti uuden, oppineelta soivan 

 nimen „Akiander. " Näin oli miehen opinkäynti alkanut. Syyn, minkä täh- 

 den hän Wiipuriin lähettiin, kuulin Akiander vainajan omasta suusta hanen 

 vanhoilla päivillänsä, ja hän lisäsi silloin leikillisesti: .,Läksin sotapalve- 

 lusta pakoon, ja sillä karkuri-retkellä ölen vielä uytkin!" — 



Huomattavaa on, etta Wiipurin läänin oloissa juuri näinä aikoina tapah- 

 tui tärkeita rauutoksia, jotka l'atkaise valla tavalla väikuttivat Akiander'in 

 elämään. Aleksanteri I:n hallituskausi oli aloittanut uuden aikakauden Wenä- 

 läiselle Suomelle. V. 1804 oli jälleen perustettu Wiipurin lukio ja sen alle 

 kuuluvat piiri-koulut. Jos ei niin olisi tapahtunut ja maakunuassa ei olisi 

 muuta korkeampaa oppilaitosta oUut kuin se porvarikoulu, jonka Katariina TI 

 .,Normalikoulun" nimellä oli asettanut, ei olisi Akiander luultavasti milloin- 

 kaan tullut korkeamman opin tietä kulkemaan. Vielä tärkeämpi aian tapaus 

 oli se Weuäläisen ja Ruotsalaisen Suomen lopullinen yhdistys Suomalaiseksi 

 valtioksi, joka loppuvuodella 1811 vihdoin toimeen pantiin. Akiander, samate- 

 kuin Rein ja moni muu vielä elävä Suomen mies, tuli västa tämän tapauksen 

 kautta Suomalaiseksi nykyisessä merkityksessä. Jos hanen syntymäseutunsa 

 ei olisi siihen aikaan tullut rauuhun Suomeen yhdistetyksi, olisi kenties hanen 

 kykynsä ja työvoimansa mennyt oraalta isänmaalta hukkaan. 



Akianderin koulunkäyunistä en tiedä paljon jutella. Edistys oli joten- 

 kin vitkallinen, arvattavasti vieraan opetuskielen täliden, joka siihen aikaan 

 oli saksa. Kahtena vuotena hän kuitenkin suoritti molemmat alkeis-koulut, 

 joista jälkimäinen vastasi myöhempäin aikain ala-alkeiskouluun. Sitten seurasi 

 kolme-luokkainen Piirikoulu (Kreisschule), johon meni neljä vuotta, niin etta 

 västa v. 1817 tuli Lukioon. Poian mainitaan aina olleen ikävillänsä, kun 

 piti rakkaasta kodista lähteä, ja siskot, kun näkivät hanen suruansa, monta 

 kertaa kehoittivat kotia jäämään ; toinenkin poika samasta kylästä oli myöskin 

 kouluun pantu, mutta heitti kesken ja tuli talonpoiaksi. Vaan Matin ainoa 

 vastaus oli: „kun kerta on aloitettu, ei synny jättää." Elämä Wiipurissa 

 oli muutoin koulupoikain tavallinen. Akiander mainitaan ensin asuneen erään 

 Neclair nimiseu opettajan luona. Leipää ja muut tarpeet hankittiin kotoa. 

 Rahoja kuitenkin kului sen ohessa, ja vihdoin olivat isan varat loppuneet. 

 Silloin ei muuta neuvoa, kuin etta nuorukaisen täytyi erota Lukion toiselta 



