luokalta ja ottaa koti-opettajan virka Tohmajärven provastin Walleiiius'en luona. 

 Siellä hän oli kolme vuotta, ja niillä rahoilla. jotka hän tällä tavoin ansaitsi, 

 hän keväällä 1822 lähti Turuu yliopistoon. Poika oli nyt kasvanut nuoru- 

 kaiseksi ja maailma handle avauntui. Kotolaiset ihmetellen huomasivat, etta 

 „se oli ensimäinen kerta, milloin hän itkemättä kotoa läksi." 



Mutta vanhempain toivo, etta poiasta nyt piti saataman pappi, ei käynyt- 

 kään toteen. Vuosia kiilui, sitten vuosikymmeniä; mutta papiu tutkinnosta 

 ei kuulunut mitään. Kotikylässä sanottiiu: „Akkasen Martin poiasta ei tullut 

 mitään; kirjat menivät kaivoon!" — Lohduttaaksensa äitiä, täytyi Akianderlu 

 sitten kotona käydessään usein saarnata milloin Jääsken milloin Kirvuun kir- 

 kossa, ja silloin hän aina kuljetti vanhaa äitiä muassaan kääsissä. Vaan 

 äiti ei sitteukään oikein viihtynyt. Vihdoin viimeinkin Akiander v. 1848 

 antoi todellakin vihkiä itsensä papiksi, vaikk'ei sittenkään papilliseen virkaan 

 astunut. Samana vuonna äiti kuoli. Isä oli jo v. 1829 mennyt manalan 

 majoihin. 



Vaan mitäpä sitten Akkasen Martin poiasta tuli? — Kääntykäämme nyt 

 hanen keskuuksiansa vanhassa Turun Akatemiassa katsastamaan. 



Oikeastaan ei Akiander'in opillinen ura tässäkään tullut mitenkään loista- 

 vaksi. Hanen ensimäinen aikomuksensa oli pyrkiä Filosofian maisteriksi eli 

 tohtoriksi (sillä molemmat arvot olivat silloin yhtä). Mutta taloudelliset seikat 

 ensi aluksi viivyttivät häneu opinharjoituksiaan, ja vihdoin kuljettivat häntä 

 ihan toiselle suunnalle. Asian laita oli seuraava. Tähän aikaan oli taito 

 Wenäjänkielessä uusi ja harvinainen asia, jonka tarvetta Suomen uusi valtio- 

 asema oli mukaansa tuonut. Yliopistossa tuo inuokas ja isänmaallis-mielinen, 

 vaikka kenties liian kiivas Eerik Kustaa Ehrström, silloin dosenttina Wenä- 

 jän kielessä, edusti tämän kielen opetusta. Ne, jotka tulivat Wiipurin läänin 

 kouluista, olivat tietysti tässä kielessä saaneet vahvan perustuksen, ja Akian- 

 der, joka pitkänä koulu-aikanansa oli saanut vaivaloisesti oppia kahta vierasta 

 kieltä, saksaa ja venäjää, sekä Turkuun tultuansa sen lisäksi sai harjaantua 

 ruotsinkieleen, näkyy tällä tavoin viljelleen kieli-aistiansa tarkaksi ja selväksi. 

 Tämä taito tarjosi hänelle elatusta, mutta veti hänet rayöskin vähitellen pois 

 varsinaiselta tieteen-alalta. Jo kolmevuotisena ylioppilaana hän sai toimekseen 

 tehdä kielenkääntäjän virkaa Turun maaherra-virastossa, ja vuotta myöhem- 

 min (kesällä 1826) hän tuli varsinaiseksi ala-translatoriksi samassa virkakun- 

 nassa. Aikomus ei suinkaan ollut sen vuoksi heittää kandidati-tutkintoa. 

 V. 1825 — 26 luettiin esm. Homeron Odysseia, ja sen perästä harjoitettiin latinan 

 puhumista ja kirjoittamista. Vaan nyt tapahtui Turun palo, ja sen perästä 

 seurasi yliopiston muutto Helsinkiiu, johon Akiander ei voinut tyhjällä kukka- 



