11 



/3 



kielen viljelystä hän tällä välin sekä työUä että neuvoUa edisti, kirjoitti sen ään- 

 nös-laeista tutkimuksen. jonka Castrén aikanansa katsoi varsin kelvolliseksi, ja 

 korjasi kielen eli oikeastaan oikokirjoituksen puolesta iiscita kirkkomme ohje- 

 kirjoista. Enintä Imouiiota lierätti liänen korjaaniansa painos Uudesta Testa- 

 mentista, joka sorjassa iilkopiivus.sakin v. iS52 julkaistiin Frenckell'iu kiistan- 

 nuksella, ja ennen Ingman'in uutta laamatunkäännöstä oli puhtain suoraemios 

 pyhistä kirjoista. Samaan vaikutiis-piiriin kuuliui myöskin Akiander'iu kään- 

 nös Norbeck'in Theologiasta, keriallaau koulujen ja papiston käytännöllistä 

 tarvetta sekä itse kielen viljelystä varten tarkoitettii. Kirj. Seiirassa hän 

 myöskin v. 1S50 oli toimittanut uuden painoksen S. K. Arvoituksia. Nämä 

 toimet Suomen kiijallisuuden alalla monen niielestä eivät ausainne olla luetta- 

 vina tieteellisiksi ansioiksi. Miitta nniistamista ou, että Suoiuenkielen viljelys 

 siihen aikaan vaati varsin vaivaloista. tieteellisellä tarkkuudella tehtävää työtä, 

 joka. kirjakielen valmiina ollessa, ei enää tule kysyniykseen. Akiauder ei 

 ainoastaan rakastanut ja hyviii tuntenut äidinkieltänsä, hän myöskin oli hyvällä 

 kieli-aistillansa muodostanut itsellensä vakavia mielipiteitä sen kicliopillisessa 

 asussa. Hänen vaikutuksestaan Suomalaisen Kirj. Seurassa tahdon lisäksi 

 mainita pari seikkaa, jotka kenties monelta jo ovat unohdukseen menneet. 

 Akiander oli ensimäinen, joka Seurassa ehdotti paikallisten murteentutkimusten 

 toimeeu panemista ja niitä varten valmisti erinäisen kaavan. Kysymys nos- 

 tettiin kevät-talvella 1847, ja on sitten ollut varsin tärkeä puoli Seuran toi- 

 messa. Toinen seikka on seuraava. Akiander oli ensimäinen, joka muisti 

 isänmaan velvoUisuutta Porthan'in muiston suhteen. Seiiran vuosipäivänä 1S54, 

 kun puolen vuosisataa oli kulunut Porthan'in kuolemasta, esitti Akiander kir- 

 jallisen ehdotuksen, että Seura kerätyillä rahoilla toiniittaisi muistokiven hänen 

 baudallensa. Tästä ehdotuksesta syntyi enempää kuin mitä Akiander oli us- 

 kaltanut toivoakkaan: - — hautaki\en ohussa Porthan'in muistopatsas Aura- 

 joen rannalla. 



Vaan jo on aika puhua siitä osasta Akiander'iu \aikutusta, joka nimen- 

 omaan tekee hänet tiedemieheksi, — niniittäiu hänen tutkimuksistaan oman 

 maan historiassa. Kuinka Akiander tuli kääntäneeksi työtoimensa tälle alalle, 

 jossa hän on oman nimensä piirtänyt Suomen sivistys-historian lehtiin. on 

 kysymys, joka jälleen viepi meidät takaisin hänen syntyperäänsä ja hänen 

 kotiseutunsa omituisiin oloihin. Akiander ei milloiiikaan unhottanut, että hän 

 oli „Vanhan Suomen", tuon kauan takapajulle heitetyn Weuäläisen Suomen 

 lapsi. Heti yliopistoon tullessa hän siellä löysi edelläusä toisen miehen. joka 

 samasta seudusta, jopa samasta pitäjästä lähteueenä oli samoilla tuuteilla 



