12 



elähy tettynä ; se oli Jääsken kappalaisen poika, tuo kaivattu isänmaaii-ystävä 

 Gabriel Rein. Puolen-toista vuotta vanliempaua iältänsä, oli Rein jo viisi 

 vuotta enuen ehtinyt suorittaa koulunkä}'utinsä Wiipurissa ja tuli juuri tähän 

 aikaau Filosofian kandiclatiksi. Reinllle tieteelliset näko-alat jo aikaisin avaau- 

 tuivat. Hän oli tähän aikaan ruvennut Renvallin apulaiseksi Suomalaisen 

 sanakirjan toimessa, ja pian hän käänsi kaiken tarkastuksen Suomenmaan 

 historiaan, jonka tutkimiseen hän saattoi Wenäläisten lähteiden avuUa uusia 

 aineita hankkia. V. 1825 ilmestyi ensimäinen vihko Rein'in väitöskirjasta 

 „De vetere Carelia ante occiipationeni Suecanam" ja tekijä tuli samana vuonna 

 historian Dosentiksi. Koska Rein oli samasta pitäjästä kotoisin kuin Akiander 

 ja sen ohessa v. 1826 tuli Wiipurin kansakunnan kuratoriksi yliopistossa, nun 

 näkyy aikaisin rakentuneeu likeistä ystävyyttä näiclen välillä. Epäilemättä Rein 

 käänsi Akianderin huomiota Itä-Suomen historiaan, viitaten hänelle työ-alan, jolla 

 hän sattaisi ahkeruudellansa valaista Suomenmaan ja etenkin oman kotiseu- 

 dun muinaisutta. Että maamme historiakin oli niitä aineita, joita Suom. 

 Kirj. Seura oli ottanut edistääksensä, näkyy antaneen Akiander'ille ensimäi- 

 sen kehoituksen ryhtymään todeuteolla työhon. Kun Seuran aikakauskirjasta 

 ensimäinen vuosikerta ilmestyi v. 1841, oli Akiander heti alusta osallisena 

 sen toimituksessa ja julkaisi siinä käännöksen niistä raja-ja rauha-kirjoista, 

 jotka ovat venäjäksi säilyneet. Samaan aikaan hän ryhtyi suurempaan työ- 

 hon samalla alalla. Wenäjän rikas kronika-kirjallisuus, joka antaa nun monta 

 valon-sädettä meidänkin maamme vanhempaan historiaan, oli sähen asti meillä 

 varsin vaillinaisesti tunnettu. Akiander otti ko'otaksensa ja kääntääksensä 

 kaikki ne otteet, jotka suomalaisia kansoja tarkoittivat, vertasi eri toisinnot 

 keskenäusä ja lisäsi siihen ne selitykset ja kritilliset muistutukset, joita aine 

 vaati. Näin ilmestyi tuo erinomaisen arvollinen „Utdrag ur ryska Annaler'', 

 joka melkein täyttää yhden vuosikerran (1 S4S)„Suomi"-kirjasta. Samaan aikaan^ 

 kuin Akiander tässä tutkimuksessa työskenteli, hän saman aineen johdosta 

 joutui polemiikiin provasti And. Joh. Hipping'in kanssa, joka Tiede-seuran 

 Acta'in III osassa oli julkaissut tutkimuksia „Saksalaisesta maasta Suomessa." 

 Vilkkaalla kuvituksellansa oli Hipping- häthätää luullut voivansa ratkaista, että 

 Wenäjän kronikain mainitsema Kauppias-joki (Kynei],bCKaa pina) vuodelta 1311 

 oli Halikon lahdesta etsittävä ja että Zieglerusen mainitsema Ankoper-iiuss 

 oli saksalainen ruuoto (Ankäufer) samasta nimestä. „Suomi^-kirjassa vuodelta 

 lS4t} Akiander todisti päivää selvemmäksi, että Ankoper-fluss ei ollut Hali- 

 kon lahti vaan Kymijoen suu; mutta tavallisella maltillansa hän jätti rat- 

 kaisematta, oliko tässä myöskin Wenäjän krönikan Kauppiasjoki, vaikka sii- 

 henkin arveluun löytyi paljon todennäköisyyttä, Tämä pieni tutkimus-kap- 



