14 



elämäkerrat (esm. raolempain Stenius'ten) ovat laaditut melkein erinäisten 

 teosten laveuteeu. Kokoilema „Finlands Minnesvärda Män-' tarjosi hänelle 

 tilaisuutta vielä laveammin esittämään muutamien Porvoon hippakunnan johtajien 

 elämäkertoja: Juslenius'en, N}'landerin, Serlachius'en js kolmen Alopseus'en. 

 Sen ohessa vielä yksi, aivan uusi ala hänelle avauntui. Itä-Suomen seura- 

 kuntain historia johdatti häntä tarkastamaan niitä hengellisen eläniän eri muo- 

 toja, joita eri aikoina on maassamme ilmaantunut; hän levitti tutkimuksensa 

 siinä kohden kaikkiin niaamme osiin, ja näin syntyi seitseniän kirjaa „Histo- 

 riska upplysningar om religiösa rörelser i Finland-' (painetiit vv. 1S5T — 1S63). 

 Tämä teos on liian hyvin tunnettu, etta minun siitä tar\ itsisi paljon puhua. Sen 

 tärkeyttä ja arvoa kuvaa paraiten eras tunnettu lause muutamassa Ruotsalai- 

 sessa aikakauskirjassa : „Sverige saknar ännu sin Akiander." Omituinen on 

 tämä teos senkin vuoksi, etta itse eilispäivänkin tapahtumat ovat tässä otetut 

 historiallisen tutkimuksen talteen. Akiander siinä kohden teki, mitä muutoiu 

 harvoin tapahtuu: hän julkaisi todistuskappaleet niin aikaisin, etta niiden to- 

 denperäisyyttä vielä voitiin täydellisesti tarkastella ja mahdollisia vääristyk- 

 siä tai erehdyksiä oikaista. 



Miehen työvoimaa häramästymme, kun havaitsemme. etta vielä yksi ihka 

 uusi historiallinen työ-ala on jäänyt meiltä mainitsematta. 1862 vuodeu va- 

 liokunnassa ja 1863 vuoden valtiopäivillä oli kysymys noussut Wiipurin lää- 

 nin lahjoitusmaiden lunastamisesta, mutta asia jäi vielä ratkaiseniatta, koska 

 selvitystä puuttui, missa raäärässä lahjoitus käsitti täyttä omistus-oikeutta tai 

 ainoastaan verojen läänitystä. Säädyt ehdottelivat erään konimissionin asetta- 

 mista, joka nämä seikat selvittäisi ; tähän ehdotnkseen hallitus ei kuitenkaan 

 suostunut. Vaan såna oli lausuttu, joka koski Akianderin sydänpaikkaan. 

 Hanen syntymä-seutunsa kipein vamma tarvitsi historiallista tutkimusta, ennen- 

 kuin parannus-toimiin voitaisiin ryhtyä. Akiander kävi työhön käsiksi, ja 

 jo v. 1864 ilmestyi teos „Om Donationerna i Wiborgs län", joka todellakin 

 on ratkaissut itse historiallisen kysymyksen ja niuutoinkin valaissut tärkeitä 

 lehtiä Wenäläisen Suomen historiassa. Selville tuli, etta v. 1826 todellakin 

 oli tehty hirveä vääryys, ja tämä selvinnyt tieto epäilemättä vaikutti Suomen 

 säätyjen taipuvaisuuteen määrätä varoja lahjoitus-maiden lunastamiseen. 



Jos lyhyesti tahdomme arvostella Akianderin tieteellistä vaikutusta, niin 

 on mielestäni se seikka varsin sihuiin-astuva; etta hän västa myöhään ryhtyi 

 varsinaiseen tieteelliseen työhön eikä milloinkaan tahtonut lukea itseänsä tiede- 

 mieheksi. Kun tiedeseura v. 1857 kutsui häntä keskuuteensa, hän katsoi 

 tämän kunnian aivan liialliseksi eikä milloinkaan tullut Seuran kokouksiin. 

 Myöskin hanen teoksensa ovat tämän kainouden kautta saaneet omituiseu 



