15 



muodon. Liiau \ähäii luottaeu omaan tutkija-kykyynsä, hän tavallisesti jul- 

 kaisi todistiiskappaleet koko laveudessaan, jättäen muiden arvosteltavaksi, mitä 

 johtopäätököiä niiden nojassa sopi tehdä. Rehelliiieii keräämis-työ hänellä 

 niiii-muodoin oli pää-tarkoituksena, ja tämän tyüu hän toimitti ihmeteltävällä 

 ahkeriuulena, johon täydellisesti sopii tuo vanha ohje: nulla dies sine linea. 

 Hahi tehdä jotakin hyödyllistä, johdatti koko hänen elämänsä, ja ennenkuiu 

 hau itse arvasikaau, oli hän tehnyt oman nimensä kuuluisaksi ja kunnioite- 

 tuksi. Hän on muutamissa kohden verrattava Suouien historian isään Por- 

 than'iin, vaikka tietysti Akianderin merkitys aikakautensa suhteen on paljoa 

 vähäiserapi. Kenties tarkemmin merkitämme hänen tieteellisen asemansa, jos 

 hänet vertaamme noihin Ranskan Benediktolaismunkkeihin, joiden taito ja 

 ahkeruus historian alalla on tuUut sananparreksi. Beaediktolais-munkki Pro- 

 testanttiscn papin muodossa on mielestäni oikein vastaus äskeiseen kysymyk- 

 seeui: Mitä Akkasen ]\Iaitin poiasta tuli? 



Akianderin yksityiset eläniän-seikat ovat vielä meille kaikille tuoreessa 

 muistossa. Akiander ei milloinkaan nainut, vaan vietti niioren miehen yksi- 

 näistä elämää viimeisiin vuosiinsa asti, tuottaen ruokansa portörilla „à la 

 student^' niinkuin Turussa muinoin, ja noudattaen tarkkaa säännöllisy^yttä 

 kaikissa elämän-tavoissa. Hänen lukiiisa ystävä-piirinsä, johon kiuilui kaikki 

 mitä isänraaan-mielistä löytyi, antoi kuitenkin hänen elämälleusä iloa ja vir- 

 voitusta, ja varsiukin oli Rein vainajau perhe hänelle niinkuin toinen koti. 

 Joka suunuutai-ilta klo 6 oli Akianderin tapa tulla Reinin kotiin, ja kun 

 kello loi yhdeksän, hän yhtä sännöllisesti lähti. Jos joskus tapahtui, etta 

 Akiander ei määrä-aikana tullut, se oli selvä merkki, etta jotakin erinomaista 

 oli tapahtunut, ja Rein ei silluin malttanut mieltänsä, ennenkuin oli kuulus- 

 tanut ystävänsä terveyden-tilaa. Kuinka hartaasti Akiander oli näihin oloi- 

 hin kiintynyt, todistaa paraiten se seikka, etta kun Rein kuoli, Akiander 

 tunsi itsensä ikäänkuin orvoksi ja muutti yhteen jälkeen-jääneeu perheen 

 kanssa. Muntoinkin Akiander oli ystävyydelle altis ja osasi erinomaisella 

 hienoudella tarjota palvelustausa niille, joita hän arvossa piti. Hän ei tosin 

 milloinkaan mennyt takaukseen; siinä kohden hän oli tehnyt lujan päätökseu 

 josta ei milloinkaan luopunut. Kerrotaan, etta isä vainaja, joka itse oli ta- 

 kausten kautta tullut vahinkoon, oli häneltä tämän lupauksen ottanut. Mutta pie- 

 nillä varoillansa, jotka säästäväisyydellä vihdoin kyllä suuriksi karttuivat, 

 Akiander usein ja mielellään auttoi tarvitsevaista. Kanssakäymisessä hän 

 oli lempeä, ei rakastanut riitoja, karttoi kaikkia väittelyitäkin. Vaau tämä 

 ei suinkaan ollut myöntyväisyyden merkkiä, päin vastoin se enemmiu osoitti 

 sitä humaniteetin lajia, joka antaa täyden arvon muille mielipiteille, mutta 



