16 



lujasti pysyy omissa. Akiander oli, mita ei hanen ulkomuodostaan olisi ar- 

 vattukaan, erinomaisen jäutevä ja itsenäinen hionne. Hän oli laillansa yks- 

 päinenkin, niinkuin Suomalaisen olla sopii. Seuraava pieni juttu lopettakoon 

 tämän kuvaukseni. 



Kun keväällä 1 87 1 kolera raivosi Pietarissa, lausuttiin muutamassa seu- 

 rassa, missa Akiander oli saapuvilla, se pelko, etta uusi rautatie ja jokapäi- 

 väinen liike pääkaupunkien välillä pian saattanee tuon ikävän vieraan Hel- 

 sinkiinkiu. Akiander siihen lyhyesti sanoi; „ei se tänne tule!'' — Toiset 

 ilimetellen muistuttivat, etta kummiukin mahdollisuus oli varsin suuri. Matta 

 Akiander vielä lyhyemmin ja jyrkemmiu väitti: „se ei tule!" — Se tull 

 kuitenkin, ja taudin ensimäisiä ulireja oli Matthias Akiander, Elok. 2 p. 1871. 



Vainajau testamentti todistaa hanen harrastustansa kasvatus-tieteen, si- 

 vistykseu ja kansanvalistuksen hyväksi. Paitsi legateja lähimmille sukulai- 

 sille, hän oli määrännyt kansankoulu-rahastoiksi Jääsken ja Kirvuun seura- 

 kunuille 8000 m. kummallakkin, ja kaikki loput, noin 40,000 m. Suomen 

 yliopistolle, stipendioiksi senimoisille varattomille, jotka valmistavat itseänsä 

 opettajiksi kirkon ja kouluu palveluksessa. 



Kun Keisari Aleksanteri I v. 1812 täytti Suomen miesten hartaimmat 

 toiveet, yhdistäen emämaahan tuon kauau eroitetun niinkutsutun „vauhan Suo- 

 men", niin kysymystä oli, osaisiko Wiipurin läänin väestö enää työllä ja 

 hengellä todistaa perintö-oikeutensa yhteiseen Suomalaiseen isänmaahan. Sil- 

 loin useat „vanhan Suomen'- poiat, joiden isänmaallista harrastusta Suomi 

 jo on kokenut, rieusivät toimeen, liiton sidettä pyhittämään ja vahvistamaan, 

 ja yksi etevimmistä oli kansan lapsi Matthias Akiander. 



