let af 1700-talet fungerat som universitets-lärare; ibland dem visserligen 2, 

 båda med namnet Petrus, blott en kort tid som docenter, men deremot 5 

 såsom professorer och med beröm tjenstgörande en lång tid, nemligen Ga- 

 briel, Jakob, Johan, Pehr Adolf och Evert Julius, flertalet utmärkta 

 inom naturvetenskapernas område. Redan i slägtens andra kända led hade 

 en Kristofer så vida beträdt den lärda banan att han år 1700 fick magi- 

 stergrad i Upsala, och dog som kyrkoherde i Jorois; ty prestaståndet kalla- 

 des och var verkligen den tiden det lärda ståndet. Ursprungligen Tysk, så- 

 som äfven namnet utvisar, hade slägten under den olyckliga förmyndare re- 

 geringen i Karl XI:s barndom flyttat öfver ifrån Lüneburg till Uleåborg, 

 der en Peer Bonstårff första gången förekommer i mantalsförteckningen 

 för år 1669, och sedermera alltvidare utbredt sig i östra och mellersta Fin- 

 land, hufvudsakligen såsom prestslägt. Kristofers son Petrus, född 1719 

 i Jorois, var på sin tid känd och värderad för grundlig lärdom, blef docent 

 i fysiken 1746, matheseos lektor i Borgå, kyrkoherde i Hauho 1779 och 

 teologie doktor vid jubelfesten 179.3. Att dennes hus måste hafva varit syn- 

 nerligen litterärt, synes man kunna sluta deraf, att bland hans många barn 

 ej mindre än 3 på en gång suto som professorer vid Åbo akademi, och den 

 4:6 var docent i Grekiska och orientaliska litteraturen 17S2, blef sedan kyr- 

 koherde i Pieksämäki 1800, och teologie doktor vid reformationsfesten 1817. 

 Hin andra i ordningen af dessa söner, Gabriel, född i Borgå 1762, stude- 

 rade medicin i Upsala och blef der doktor 1785; bedref derjemte naturalhi- 

 storiska studier med sådan ifver och framgång, att han ägde och donerade 

 åt universitetet i Åbo den största naturalie-samling som dittills funnits inom 

 Finland, sammanletad under resor dels i fäderneslandet, dels i södra Sverige 

 och Danmark. Det var derföre en sjelfifallen sak att han skulle fästas vid 

 Åbo akademi under den på vetenskapliga utmärktheter synnerligen rika Por- 

 thanska perioden, först såsom professor i naturalhistorien 1786, sedan i ana- 

 tomin, vid hvilken läraretjenst han qvarstannade ända till 1823; erhöll der- 

 under arkiaters-titel, var ordförande i collegium medicum, och upphöjdes i 

 adligt stånd 1819. För hans lifliga, oroligt verksamma lynne var den ve- 

 tenskapliga sysselsättningen icke nog, utan han slog sig snart sagdt med 

 hejdlös ifver på mångfaldiga ekonomiska bestyr, var en lång tid så till sä- 

 gandes universitetets byggmästare, bidrog till Finska hushållnings-sällskapets 

 stiftelse, var verksam ledamot i Strömrensnings-direktionen, delägare i Åbo 

 Diskontverk, anlade för egen del fabriker, planterade stora trädgårdar, byggde 

 hus, skötte jordbruk, m. m., allt med en ynglings liflighet ända in i sena- 

 ste ålderdomen. 



