rat i Upsala var måhända Edvard Gabriel Runeberg-; åtminstone specimine- 

 rade denne samtidigt i ett iiärbeslägtadt ämne: „Om husesyner", som dock 

 är mycket knapphändigare beliandladt än Bonsdorffs. Denna ovanliga hast 

 i målets uppnående, förutsätter hos BonsdorlF visserligen både en oerhörd 

 arbetsamhet och en mer än vanlig förmåga; men man kan med skäl sätta i 

 fråga, om den i allo var förmånlig, om icke detta brådstörtade, forcerade 

 studium gjorde grundlighet och mogenhet i tanken fur honom rent af omöj- 

 lig. Under sådant förhållande måste sjelffallet mycket af det i hast inlärda 

 innan kort förflyga, liksom en med stark drifning framtvingad blomma ha- 

 stigt förvissnar. Också synes han sedermera alldrig kännt sig rätt hemma- 

 stadd i det theoretiska af lagfarenheten, utan betraktat det som onödigt hår- 

 klyfveri, men deremot med trygghet förlitat sig på hvad han under ärenders 

 praktiska handläggning inhemtat. Dels häraf, dels af medfödda anlag låter 

 det förklara sig, h vårföre han alltid förblef en praktikens man, tagande alla 

 ämnen ifrån deras rent praktiska sida. 



Nästan lika hastigt vann han befordran på embetsmannabanan, men af- 

 slutade den äfven tidigare än vanligt. Oaktadt sin ungdom skyndade han 

 efter aflagd examen i Upsala genast till hemlandet, och tjenstgjorde redan 

 sommaren 1817 på häradsskrifvare- och kronofogde-kontor i lialiko, samt 

 vid landskansliet i Åbo. Var sedan den 2 febr. 1818 kammarskrifvare i 

 Senaten, och fick följande året, således vid knappa 24 års ålder, förordnande 

 att förestå kamrerare-tjenst i Senaten, den han ordinariter tillträdde den 26 

 sept. 1826. Ehuru befordrad till flere olika tjenster i revisions-kontoret och 

 revisions-rätten, dem han blott eu kort tid innehade, var det dock egentligen 

 som kamrerare i kammar- och räkenskaps-expeditionen han gjorde sig väl 

 förtjent af regeringens erkännande, visadt med ordnar och titlar, samt för- 

 värfvade sig det allmänna omdömet att vara en nitisk och verksam tjenste- 

 maii, väl hemmastadd i alla räkenskapsverkets mysterier. Vid hans tillträde 

 till tjensten såsom vikarie stego kronoresterna i landet till ungefär 132,000 

 rub. silv., men till en del genom skärpta kontroller, dem han föreslagit, var 

 uppbördsverket i så mycket förbättradt tillstånd vid hans afgång, att resterna 

 utgjorde blott 5,200 rub. silv., enligt hans eget anförande; utan tvifvel ett 

 vackert resultat, om ock flere orsaker än den anförda hade medverkat till 

 detsamma. Den reform som längst bevarar minnet af vår Bonsdorffs tjenst- 

 göring, är utan jemförelse den högst nödiga förenklingen i jordeboks-räntans 

 beräkning, eller den så kallade räntepersedle-omsättningen, för hvilken 

 han ifrade i hela sin tid och slutligen fick se förverkligad, om ock dess 

 egentliga verkställande blef hans efterträdare förbehållet. I 100 år påyrkad 



