dan lemnat statens tjenst och icke sjelf handhaft verkställandet. Ty om 

 våren 1844 afbröt han sin lifliga verksamhet fçr allmänt gagn genom att 

 begära afsked, fastän ålderdom ingalunda tvang honom dertill, så vida han 

 då ännu ej uppnått mer än 48 '/2 års ålder. Ett ibland motiverna till detta 

 oväntade steg — ehuru troligen icke det enda — var att hans helsa genom 

 tidiga och länge fortsatta ansträngningar mycket försvagats och hans lynne 

 begynt lida af en öfverdrifven retlighet, nästan knarrig otålighet, som inga- 

 lunda öfverensstämde med hans för skämt böjda natur. Dertill kom sannolikt 

 att han vid tilltagande ålder fann sig icke lika lätt som förut kunna sköta 

 sin vidlyftiga privata ekonomi jemte statstjensten, emedan den förra ensam 

 verkligen kunde vara nog till att fullt upptaga hvarje annan mindre verksam 

 själ än hans. Allt nog, han fann sig behöfva mera ledighet, och fick den 

 26 juni 1844 afsked med statsråds värdighet. Kort derpå anträdde han, 

 för att på en tid slå alla bekymmer ur hågen, en långvarig utrikes resa ge- 

 nom Sverige, Danmark och Tyskland till Paris, der han en längre tid dröjde; 

 när han då ånyo vände kosan mot hemlandet, hade han att fägna sig af 

 återställd helsa och dermed följande jemvigt i lynnet, som sedermera alldrig 

 öfvergaf honom. 



Bonsdorffs verksamhet var dermed ingalunda afslutad, utan fortgick 

 oförminskad ännu en lång tid, om ock på andra banor. Till tiden för hans 

 publika tjenstgöring hör dock hans uppträdande som författare, nemligen med 

 det synnerligen omfångsrika och vigtiga arbetet: Storf. Finlands kameral- 

 lagfarenhet, systematiskt framställd, 3 delar 4:o, om tillsammans 141 

 ark, hvilket arbete ensamt berättigar hans namn till ett hedrande rum i 

 våra litterära häfder. Tryckt 1833 på statens bekostnad, har det redan i 

 40 år utgjort en oumbärlig hjelpreda för alla kamerala tjenstemän i landet, 

 och kommer troligen ännu länge att gagna, såsom det enda dugliga i sitt 

 slag; många generationer studenter efter hvarandra hafva liemtat mesta delen 

 af sitt vetande i ämnet ur „Bonsdorffs kameral", och denna har mycket bi- 

 dragit till att reda begreppen i detta alltifrån fordom öfver höfvan intrasslade 

 ämne. Vid dess författande hade han visserligen att tillgå ett så godt för- 

 arbete som N. Luudeqvists „Sammandrag af författningar angående Svea 

 rikes kammarverk", Nyköping 1821, äfvensom den rika samling afskrifter 

 af kamerala författningar ur Svenska arkiver, som ledamoten i Senaten, kam- 

 marrådet Fi-edr. Lor. Nyberg vid sin död 1831 efterlemnat — ehuru arbetet 

 torde hafva varit till större delen fullbordadt, innan denna samling kom 

 Bonsdorff tillhanda — och genom dessa källors begagnande fick verket en full- 

 ständighet och pålitlighet, som eljest kanske varit omèylig att uppnå. Men re- 



2 



