14 



Hvem är ej ung. om icke han 

 Som ständigt drack ur ungdomskällan. 

 Som stads arbetat som en man- 

 Och lett som yngling deremellan ! 

 När kammarverket kändes tungt 

 Och hård som flinta kameralen 

 Da blef hans hjerta äter ungt 

 Vid sängen, vänskapen, pokalen. 



Ty oaktadt hans stora arbetsamhet var han ingalunda någon fiende till 

 nöjen eller skämt. En förklarad vän af musikens sköna konst, den han ock 

 sjelf utöfvade, spred han i glada lag ofta mycken munterhet såsom Bellmans- 

 sångare och lyckad humoristisk talare för skålar, hvarvid hans originella 

 liflighet i gester ännu mer förhöjde den komiska kraften i orden. Öfverallt 

 uppträdde han sprittande Ullig och meddelsam, icke synnerligt skrädande 

 ord i sitt samspråk. Ännu bibehåller sig minnet af det muntra tal han i 

 studenternas glada krets höll vid majfesten den 13 maj 1S48, förklarande 

 att samma Gumtäckts äng, der de stodo, skulle allt framgent få disponeras 

 för dylika fester. Någon sådan har likväl sedan dess ej blifvit hållen och 

 minnet af den sednaste majfesten är blott en gammal saga för det yngre 

 slägtet. Men på dagen ett fjerdedels århundrade efter sagda vårfest slutade 

 friherre Bonsdorff, den 13 maj 1873, i lugn och frid sin långa, i allmänhet 

 lyckliga och i många afseenden minnesvärdt verksamma lefnad. Maka, son 

 och två döttrar, stodo närmast sörjande vid hans graf. 



